RÖGESZME
- Anya! - Szia, drágám!
Tudod, hol van apa ma este?
Jól vagy?
Jay, drágám?
Mi a baj?
Jay?
Jay!
Jaj, ne! Jay!
Hívok segítséget.
És ő a fia menyasszonya?
Kérlek, anya!
Ne! Hagyd abba! Ne!
Kérlek, anya, hagyd abba!
Elég!
Apa!
Igaz?
Mit tettél velünk?
- Mi a faszt tettél? - Sally, elég!
Elég!
Hagyj magunkra!
Ingrid!
Felhívott.
Felhívott pont előtte.
Sejthette, hogy mit fog leleplezni.
Annyira sajnálom!
Egy nagy szart sajnálod!
Mégis mit hittél, mi az?
Valamiféle szerelem?
A fiunkról van szó!
Nézd, mit vettél el tőle!
És tőlem!
Elvetted őt tőlem!
Ingrid! Ne! Ne csináld!
Kérlek, hagyd abba!
Elvetted tőlem a fiamat!
Amikor rájöttél, hogy a rabjává váltál...
meg kellett volna ölnöd magad.
Azt túl tudtam volna élni.
A fiad annak szentelte az életét, hogy olyanná váljon, mint te...
miközben az volt a legnagyobb erénye, hogy semmiben sem hasonlított rád.
De ma velünk fogsz ülni.
Köszönöm, hogy eljöttek. Mondanék pár szót.
A halál semmiség
Nem számít cseppet sem
Csak átsurrantam ide, A szomszéd szobába
Nem történt semmi sem
Minden pontosan úgy van, ahogy volt
Én magam maradtam, te pedig te
És a közös életünk, amit úgy szerettünk, Továbbra is fennmarad, érintetlen
Amik eddig voltunk egymásnak Maradunk továbbra is
Borzasztóan sajnálom!
Én is keresztülmentem ezen.
Amikor Aston öngyilkos lett.
Nem.
Baleset volt.
A fiam nem végzett magával.
Legyen ezért hálás!
A tudat, hogy a gyereke meg akart halni,
elviselhetetlen.
Sose dolgoztam fel.
Vele volt, igaz?
Látta?
Hol van Anna?
Nem tudom.
Biztosan
hagyott egy üzenetet,
vagy valamit.
Dehogyis!
Sajnos ő mindig ezt csinálja.
Mit?
Elmenekül.
Őt várod, igaz?
Látom, mennyire nem számítok már neked.
És ebből fogok erőt meríteni.
Most találkozunk utoljára.
Megértem.
Menj már!
Anna!
Csak jelezz, hogy jól vagy! Csak ennyit kérek.
Szükségem van rád.
Hová tűntél?
Anna!
Peggy Grahamhez jöttem.
- Ötödik. - Köszönöm.
- Fel kell hívnom. - Megtalálom.
- Peggy! Hol van? - Nem sétálhat így be ide!
- Hol van Anna? - Mit keres itt? Megőrült?
Mondd meg!
Kérlek!
Jó ötlet máris visszamenni dolgozni?
Biztos megértik, ha még időre van szükséged.
Az idő nem változtat semmin.
Be kell mennem.
Anna!
Jól vagy?
Igen.
Itt bármeddig maradhatsz, ugye tudod?
Szeretem, ha itt vagy.
Köszönöm.
Ígérd meg, hogy ez volt az utolsó.
Hogy érted?
Olyan csodás életed lehetett volna Jayjel.
Hogy érted, hogy „az utolsó”?
Ezek a szegény fiúk,
akik ennyire beléd esnek.
Esélye se volt, igaz?
Ahogy a bátyádnak sem.
Aston annyira szeretett téged.
Te tudtál erről?
Hát persze.
Elválaszthatatlanok voltatok.
Tudtad, és nem tettél semmit.
Mit tehettem volna?
Boldognak tűntél.
Ő meg a bűvöletedben élt.
Gyerek voltam.
Senki se tudta volna kezelni ezt a helyzetet.
Meg kellett volna állítanod!
Meg kellett volna akadályoznod, hogy átjöjjön hozzám éjszaka.
Bárcsak meg tudtuk volna akadályozni, de...
De ő annyira félt és össze volt zavarodva...
Ahogy én is!
Ne!
Hová mész?
Jaj, ne! Ne hagyj itt!
Szükségem van rád.
Ne menj el!
Anna vagyok.
David.
Örvendek.
Szóval...
jól telik a nyaralása?
- Hát itt vagy! - Szia, drágám.
- Ő Anna. A medencénél találkoztunk. - Lynnette.
A maga szobája milyen?
A miénk a parkolóra néz.
Lehet, panaszt teszek.
Csodás.
A nászutas lakosztály.
Hol van a szerencsés pasi?
Nincs itt.
Magára hagyta a nászúton? Mi ütött belé?
Meghalt.
Mi történt?
Viszonyom volt az apjával. Megtudta, és lezuhant a lépcsőházban.
Miattam zuhant le.
Várj!
Csak...
Lassíts!
- Elég! - Most mi van?
- Bocs. - Mi a faszt csinálsz?
- Kopj le! - Hozzád beszélek.
Nem könnyíted meg a dolgom.
El kellett jönnöm.
Tudom.
„Dönts, és csináld!”
Apám mindig ezt mondta nekem.
„Sebész akarsz lenni?
Jó. Ne tágíts ettől az ötlettől!”
„El akarod venni Ingridet?
Remek.
Jó választás.”
Aztán megismertél engem.
Igen.
Beengedtem a bizonytalanságot.
És nézd, mi történt.
Azt hiszem,
örökre meg fogja határozni a lényünket az, amit tettünk.
De nem hagyhatjuk, hogy mindez hiába legyen.
Jay miattunk halt meg.
Akkor se változtatnék semmin.
Nem bántad meg?
Hogyan bánhatnám?
Annyi fájdalmat okoztunk!
De már vége.
Annyira sajnálom,
ami történt.
Bárcsak ne találkoztunk volna!
Többet ne próbálj megtalálni!
Gratulálok az esküvőhöz!
Itt vagy, Londonban?
Rendben.
Szükségem van rád.
Találkozhatunk a lakásban?
Köszönöm.
William, ugye?
Igen.
Gyönyörű a lépcsőház, nem igaz?
Nagyon ritkán kerülnek eladósorba ezek a lakások.
Ezt most hirdették meg.
Egyszobás, komfortos lakás, de a tágas nappalitól olyan nagynak tűnik.
Nem bírom tovább.
- Nem mehetek vissza anyához. - Nem kell visszamenned.
Ne büntesd magad tovább!
Gyere!
Megmutatom a hálószobát.
Miközben ezt írom, épp hozzám tartasz az éjszakában.
Türelmesen fogok várni,
az elkövetkezendő évekre gondolva.
Jól vagy?
Hamarosan férjhez megyek.
Új rend szerint fogjuk élni az életünket.
Minden megváltozik majd.
Semmi sem változik majd.
Olyan régóta hagyom, hogy bizonyos erők irányítsák az életemet.
Hagytam, hogy ők vezessenek.
Van, hogy hurrikánként száguldanak át rajtam.
És van, hogy csak átrendezik alattam a talajt,
és egy másik valóságban találom magam,
miközben valamit vagy valakit elnyelt a föld.
De bármi is történjen, mindent túlélek.
Bármi is történjék köztünk, tudom, hogy te is túl fogod élni.
Mert megtanultuk, hogy kell.
És a tiéd leszek.
Örökre.
Minden, mindig a tiéd lesz.
Nagyon nehéz évem volt.
Sőt, annál régebb óta tart.
Kezdjem az elején?
- Az egy jó ötletnek tűnik. - Jó.
Most először csinálok ilyet, nem ismerem a szabályokat.
Segítene, ha lennének szabályok?
Hogyan?
Úgy érzi, szüksége van rájuk?
Milyen különös!
A feliratot fordította: Miklósi Zsuzsa