Äiti. - Hei, kulta.
Tiedätkö, missä isä on?
Onko jokin vialla?
Jay-kulta?
Mikä hätänä?
Jay?
Jay.
Jay!
Voi ei. Jay?
Hälytän apua.
Poikasi kihlattu, siis?
Älä, äiti.
Älä tee noin. Lopeta!
Äiti, lopeta!
Isä.
Onko se totta?
Mitä olet tehnyt meille?
Mitä vittua olet tehnyt? -Älä, Sally.
Mene pois.
Ingrid.
Hän soitti minulle.
Hän soitti juuri ennen sitä.
Hän tiesi, mitä näkisi.
Olen todella pahoillani.
Et helvetissä ole.
Mitä kuvittelit sen olevan?
Jonkinlaista rakkauttako?
Meidän poikamme!
Mieti, mitä veit häneltä.
Ja minulta!
Sinä veit hänet minulta!
Ingrid, älä!
Lopeta.
Sinä olet vienyt poikani!
Kun tiesit olevasi hänen,
olisit saanut tappaa itsesi.
Sinun hautaamisesi olisin kestänyt.
Poikasi yritti koko elämänsä olla kuin sinä.
Vaikka parasta hänessä oli se, ettei hän muistuttanut sinua lainkaan.
Tänään istut kuitenkin meidän seurassamme.
Kiitos kaikille. Lausun muutaman sanan.
Kuolema on merkityksetön
Sillä ei ole väliä
Olen vain siirtynyt viereiseen huoneeseen
Mitään ei ole tapahtunut
Kaikki pysyy ennallaan
Minä olen minä ja sinä olet sinä
Entinen rakas elämämme On koskematon ja muuttumaton
Mitä olimme toisillemme Olemme edelleen
Otan osaa suruusi.
Olen ollut samassa tilanteessa.
Kun Aston riisti henkensä.
Ei.
Se oli onnettomuus.
Poikani ei tappanut itseään.
Se on jonkinlainen lohtu.
Se, että oma lapsi halusi kuolla,
on pahinta.
En ole toipunut siitä.
Sinähän olit paikalla.
Näit poikasi.
Missä Anna on?
En tiedä.
Kai hän jätti viestin tai jotakin?
Ei tietenkään jättänyt.
Näin hän valitettavasti toimii.
Miten?
Pakenee.
Odotatko sinä häntä?
Huomaan, miten merkityksetön minusta on sinulle tullut.
Se antaa minulle huomattavasti voimia.
Tämän jälkeen emme enää tapaa.
Ymmärrän.
Mene jo siitä!
Anna.
Ilmoita, että olet kunnossa. Muuta en pyydä.
Tarvitsen sinua.
Mihin olet mennyt?
Anna!
Tapaan Peggy Grahamin. - Viidennessä kerroksessa.
Ilmoitan hänelle. - Ei tarvitse.
Peggy. Missä hän on? - Ette voi mennä sinne.
Missä Anna on? - Oletko täysin seonnut?
Kerro!
Pyydän.
Kannattaako sinun palata töihin näin pian?
Saisit varmasti enemmänkin aikaa.
Aika ei muuta mitään.
Pitää mennä sinne.
Anna.
Pärjäätkö sinä?
Pärjään.
Voit jäädä tänne niin pitkäksi aikaa kuin haluat.
On mukavaa, kun olet täällä.
Kiitos.
Lupaathan, että se oli viimeinen kerta?
Mitä tarkoitat?
Olisit voinut saada ihanan elämän Jayn kanssa.
Miten niin "viimeinen kerta"?
Poikaparat rakastuvat sinuun kiihkeästi.
Ei hänellä ollut mitään mahdollisuutta.
Ei ollut veljelläsikään.
Aston rakasti sinua valtavasti.
Tiesitkö sinä?
Tietenkin tiesin.
Olitte erottamattomat.
Sinä tiesit etkä tehnyt mitään.
Mitä olisin voinut tehdä?
Minusta sinä vaikutit onnelliselta.
Ja hän oli aivan lumoissasi.
Minä olin lapsi.
Tuskin kukaan olisi osannut toimia toisin.
Sinun olisi pitänyt estää häntä.
Aina, kun hän tuli yöllä huoneeseeni, sinun olisi pitänyt estää.
Kunpa olisimme voineet estää häntä,
mutta hän oli peloissaan ja hämmentynyt...
Niin olin minäkin!
Älä!
Minne sinä menet?
Älä jätä minua.
Tarvitsen sinua.
Älä mene.
Olen Anna.
David. Hauska tavata.
No...
Onko ollut mukava loma?
Siinähän sinä olet. - Hei, kulta.
Tässä on Anna. Tapasimme altaalla. - Lynnette.
Millainen huone sinulla on?
Meillä on näkymä parkkipaikalle.
Saatan valittaa.
Minulla on hyvä huone. Hääsviitti.
Missä se onnenpekka on?
Ei täällä.
Jäitkö yksin häämatkalla? Mikä häntä vaivaa?
Hän on kuollut.
Mitä tapahtui?
Minulla oli suhde hänen isänsä kanssa. Hän näki meidät ja putosi.
Hän putosi minun takiani.
Odota.
Siis...
Hidasta.
Lopeta! - Mitä nyt?
Anteeksi. - Mihin luulet meneväsi?
Pysy kaukana! - Minä puhun sinulle!
Sinua ei ollut helppo löytää.
Oli pakko tulla.
Tiedän.
"Tee päätös ja pysy siinä."
Niin isäni aikoinaan neuvoi.
"Haluatko kirurgiksi?
Hyvä.
Pitäydy siinä."
"Haluatko Ingridin vaimoksesi?
Hienoa.
Hyvä valinta."
Sitten tapasit minut.
Niin.
Päästin epävarmuuden sisään.
Ja näin siinä kävi.
En usko...
Emme voi tehdä eroa itsemme ja tekojemme välille.
Mutta -
ei se kaikki voinut olla turhaa.
Jay kuoli meidän takiamme.
En silti muuttaisi mitään.
Etkö kadu?
Miten voisin?
Aiheutimme valtavasti tuskaa.
Tehty mikä tehty.
Olen pahoillani siitä, mitä tapahtui.
Toivon, ettemme olisi tavanneetkaan.
Älä enää etsi minua.
Onnea naimisiinmenosta.
Oletko Lontoossa?
Selvä.
Tarvitsen sinua.
Tulisitko asunnolle?
Kiitos.
Oletko William?
Olen.
Eikö olekin upea portaikko?
Näitä asuntoja on harvoin tarjolla.
Tämä on juuri tullut myyntiin. Tämähän on kaksio,
mutta suuri olohuone saa asunnon tuntumaan isommalta.
En pysty tähän enää.
En voi palata äidin luo.
Ei tarvitsekaan.
Älä enää rankaise itseäsi.
Mennään.
Esittelen makuuhuoneen.
Kun kirjoitan tätä, sinä kuljet minua kohti halki yön.
Odotan kärsivällisesti -
ja ajattelen tulevia vuosia.
Pärjäiletkö?
Pian olen naimisissa.
Ja uusi järjestys muokkaa loppuelämämme.
Kaikki muuttuu.
Mikään ei muutu.
Olen pitkään vetänyt puoleeni tiettyjä elämääni muovaavia voimia.
Annan niiden tehdä tehtävänsä.
Joskus ne lävistävät minut pyörremyrskyn tavoin.
Joskus ne vain siirtävät maata jalkojeni alla,
niin että seison uudella maaperällä -
ja jokin tai joku on nielaistu.
Minä kuitenkin selviydyn aina.
Mitä tahansa välillämme tapahtuukin, tiedän, että sinäkin selviydyt.
Me olemme oppineet selviytymään.
Ja sinä saat minut.
Loputtomasti.
Kaiken, aina.
Tämä on ollut vaikea vuosi.
Tai vaikeaa on ollut jo pitempään.
Pitäisikö vain aloittaa alusta?
Siitä on hyvä aloittaa. - Aivan.
Tämä on minulle uutta, en tiedä sääntöjä.
Olisiko säännöistä apua?
Mitä?
Koetko tarvitsevasi sääntöjä?
Erikoista.
Tekstitys: Mari Harve