POSEDLOST, LÁSKA A ZÁVIST
Odevzdávám se ti.
To, co jsi říkala
o tom odevzdání se.
Myslela jsi to vážně?
Ano.
Dal bych si sklenku vína.
Ujasníme si pravidla.
Počkáš, až řeknu kdy.
Nepřijdeš bez pozvání.
Za těmito zdmi se neděje nic bez mého svolení.
Je jen na mně, zda se ti odevzdám.
Rozumíš tomu?
Dávám ti moc.
A pokud to přijmeš,
pak v tomhle pokoji můžeme být, kým chceme.
Klekni si
a já se ti odevzdám.
Promiň.
Co si do něj píšeš?
Svoje myšlenky, sny.
Chvíle, které nechci zapomenout.
Můžu si ho přečíst?
Ne.
Ještě ne.
Necháš Jaye si ho přečíst?
V kolik jedeš za Annou?
Asi za hodinu.
Dám si sprchu a vyrazím na nádraží.
Začíná to být vážné, co?
Určitě.
Těším se, až ji vezmu do Paříže. Je to pro nás velká věc.
Jo.
No nic. Měj se.
Pojď se mnou. Pojď.
- Nazdar. - Zdravím.
Rád bych ti někoho představil.
- Jamesi. - Zdravím.
Náš nový zmocněnec pro dětskou medicínu, můj zeť, William.
Těší mě.
Určitě mu náramně půjde hnát kabinet k odpovědnosti.
Promiňte, vteřinku.
A: 18:00. MŮJ BYT
Promiň, Edwarde, pohotovost v nemocnici.
A: NECHOĎ.
Jsem Annin kamarád.
Nezmínila se, že někoho čeká.
Omlouvám se.
- A vy jste? - Já jsem Peggy.
Tohle je můj byt.
- Dojdu pro Annu. - Ne, neobtěžujte se...
Anno, je tu tvůj kamarád. Chtěl tě pozdravit. Není to milé?
Vidím, že nemáš čas.
Jdu otevřít láhev vína. Zůstanete na skleničku, že?
Psala jsem, ať nechodíš.
Přišlo mi to až teď.
Kdo je to?
Je to stará známá. Bydlí tu, jen když je ve městě.
Hlídám jí byt.
Co když...
Neřekl jsi jí, kdo jsi.
Jistěže ne.
Pak se není čeho bát.
Mám pocit, že se mezi námi něco děje.
Doufám, že nemáš poměr.
Nemám žádný
poměr.
Jsme v pohodě?
Bylo to prostě
jen pár náročných týdnů, víš.
Já vím.
Jay bere Annu do Paříže.
Proč taky nepodnikneme něco hezkého?
Mohla bych nám zarezervovat něco na pobřeží.
Bože, to zní hezky.
- Možná, až se to trochu... - Uklidní.
Jo, já vím.
Co jsi zač?
Dej mi přečíst ten deník.
Zasluž si to.
To je o nás.
O našem posledním setkání.
Píšeš taky o Jayovi?
Proč to chceš vědět?
Jen...
Snažím se to jen pochopit.
Co spolu máme my.
A co máš s ním.
Ví, že sem chodíš?
Ví, že se nemá na nic ptát.
Co když zjistí pravdu?
Je tolik dalších pravd.
Jak jsem řekla, dovoluje mi mít tajemství.
Co když se pleteš?
Přestaň.
Máme jeden druhého.
O ostatní v mém životě se nestarej.
Má toho z tebe tolik.
Já chci víc.
Chci se zeptat na tolik otázek.
Tak se budeš muset naučit mít otázky rád.
Tak co chceš vědět?
Prostě
něco.
Něco, co on neví.
Dobře.
Měla jsem bratra.
Jmenoval se Aston.
Spáchal sebevraždu.
Nikdo tehdy nevěděl proč.
Ale řeknu ti to, jestli chceš.
Byl do mě zamilovaný.
Cože?
Byl úplně poblázněný.
Zabil se, protože jsem ho odmítla.
Zabil se kvůli mně.
To je mi moc líto.
Nemusí.
Stačí ti to?
Jay to neví?
Jen to, že Aston zemřel.
Díky.
Mění to něco, když to teď víš?
Ne.
Možná by mělo.
Protože zranění lidé jsou nebezpeční.
Vědí, že můžou přežít.
Sally.
Jsi v pořádku?
Jo, jen...
Zaposlouchal jsem se.
Odkdy posloucháš hudbu?
Myslím, že v Paříži udělá nějakou hloupost.
- Cože? - Jay.
Nepřekvapilo by mě, kdyby vytáhnul prsten.
Určitě ne. Na to je ještě brzy, ne?
Je zamilovaný.
Posedlý.
Co je vůbec zač? Vždyť ji sotva známe.
- Možná se jí to tak líbí. - Ale proč?
Protože lidi si zaslouží soukromý život.
Bože, ty jsi jí taky úplně posedlá.
No, a co ty?
Vážně jsem o ní zatím moc nepřemýšlel.
Možná bys měl.
Náš syn je zamilovaný.
Tahle žena by mohla být v našem životě navždy.
Kde bydlí?
Na nějakém ubytování, které vybírala Anna. Hôtel Dumas.
Zvládneš přijet do Hartley dřív?
Ne. Obávám se, že ne.
Možná budu muset jet ve čtvrtek do Bruselu.
Ale ne.
Jo, promiň. Je to konference o evropské zdravotní politice.
Doufala jsem, že teď bude chvíli klid.
Příští spoj do Paříže odjíždí za 20 minut z nástupiště číslo tři.
Voulez-vous šampaňské, mademoiselle?
- Cože? - Jde mi to se všema pařížskýma klišé.
Jen si posluž.
Určitě si myslí, že to budu pít sám.
Chytrý.
Něco důležitého?
Ne.
Dobrý večer. Slečnu Bartonovou, prosím.
Myslím, že má pokoj číslo...
Ano, přesně. Deset.
Vezmu to.
Odejdi z hotelu.
Běž na konec ulice.
- Kdo to byl? - Hotelová recepce.
Ptali se, jestli jsme spokojení.
Stíhám se oholit?
Jasně.
Vlastně...
Zatímco se budeš holit, odskočím si na vzduch.
- Když počkáš, můžu jít s tebou. - Ne.
Nespěchej.
Jasně. Nebuď tam dlouho.
Co to kurva děláš?
Příjezdem sem jsi porušil pravidla.
Ať tě ani nenapadne nás sledovat.
Myslel jsem, že ses ztratila.
- Co ta rezervace? - Promiň.
Myslím, že na mě jde migréna.
Fakt? Já netušil, že je míváš.
Ne moc často, ale když jo, tak je to děs.
- Jsi v pořádku? - Jo.
- Myslím, že si potřebuju lehnout. - Dobře.
Promiň.
Hej, určitě se neděje nic jiného?
Nauč se mít rád otázky, Jayi.
Dobrý večer, mluvíte anglicky? Děkuji.
Jistě, monsieur. Jak vám můžu pomoci?
Můžete mi říct, jestli je volný pokoj číslo deset?
Jistě, podívám se, monsieur.
Pokoj číslo deset, monsieur.
Prosím, mějte svá zavazadla neustále u sebe.
Opuštěná zavazadla mohou být odstraněna a zničena.
Jeď domů.
Nebudu teď dobrá společnice.
- No, já tě jen tak neopustím. - Myslím, že se musím dostat domů.
Jo, dobře. Tak zavolej, kdybys mě potřebovala.
Tak ahoj.
Mějte se. Díky.
Mami?
PEGGY: JSI ZPÁTKY?
Díky.
Na zdraví.
- Chceš tancovat? - Ano.
Tak pojď.
Proč ses vrátila z Paříže tak brzy?
A sakra. Jay to podělal?
Ne. Byl skvělý.
Tak co jsi provedla ty?
- Pamatuješ na Williama, co jsi potkala? - Ten ženáč.
Objevil se před naším hotelem.
Ty jsi ale zatraceně nebezpečná.
Nejde jen o to, že je ženatý.
Je to Jayův otec.
Anno, co to vyvádíš?
- Já se jen snažím... - Nepotřebuju tvůj souhlas.
- Co když to zjistí jeho rodina? - Nezjistí.
- Jak si můžeš být tak jistá? - Neví to ani se to nedozví.
Ale to přece není pravda. Protože teď už to vím já, že?
Anno, promiň. Anno, prosím, jen...
Anna Bartonová?
Ano.
UČÍM SE MÍT RÁD OTÁZKY. JAY
Potěšil jsem tě?
Děkuju.
Máš večer volno? V Paříži jsem ti něco zapomněl říct.
Něco se tu pálí. Cítím to.
Takhle to dopadá, když přijdeš dřív.
Pokračuj. Zakopávám o tvoje nohy.
- Nevěřím ti. - Ne, musíš.
- Před námi je stůl. - Vím, že je.
Skvělý. Tak teď ho máš napravo.
Jo, je tady.
Nedívat se. Za 15 minut to tu bude jako ve Versailles.
Nejdřív pravá, pak levá noha.
Proč? Co se děje, Jayi?
Uvidíš.
Tady máš pivo.
- Díky. - Užij si ho.
Žádný nakukování.
Stála ta konference za tu cestu?
Jo.
Jsem rád, že jsem jel.
To bude asi z práce.
NEZNÁMÉ ČÍSLO: VÍM, CO DĚLÁŠ.
Williame?
HNED PŘESTAŇ. ÚCHYLE.
Williame!
Co se děje?
Jen si potřebuju zavolat.
Co to zas děláš?
Musím s tebou mluvit.
- Tohle se už nesmí opakovat. - Já vím.
Po tom, co jsi provedl v Paříži,
chci, abys pro mě něco udělal.
Ano?
Myslím, že se mě Jay chystá požádat o ruku.
Chci, abys mi dal svolení říct ano.
Znáš pravidla.
Řekni, abych řekla ano.
Williame, jaké jsou mé instrukce?
Proč?
Protože ho chci.
S ním se cítím normálně.
Budeme jako každý jiný pár.
Je to správné.
Tohle chci, Williame.
Pověz, co od tebe chci.
Anno.
Až tě Jay požádá o ruku...
řekneš ano.
Buď šťastný, má lásko.
Nebudeš mě mít o nic míň. Budeš mě mít víc.
To doufám.
Ano, mnohem víc. Víc a víc.
Co jsi mi chtěl říct?
Nic.
Raz.
Ať to stojí za to.
- Mám seběhnout dolů? - Prosím.
Dej si kuchařskou čepici jako v Ratatouille.
Jakože jsem v Paříži. Vidím Eiffelovku a tak.
Co francouzský přízvuk?
Jayi...
Anno Bartonová.
Něco se ve mně změnilo, když jsme se poprvé potkali.
Nikdy jsem nebyl tak šťastný a je to díky tobě.
Anno, vezmeš si mě?
Ano.
- Ano? - Ano.
Počkej. Podívej, mám i prstýnek. Promiň.
- Dělám to všechno špatně. - Ach, Jayi!
Je nádherný.
Děkuju.
Williame.
Jsi v pohodě?
Jo.
Dobrý.
Překlad titulků: Kateřina Richard