Irene, já se nudím.
Ty jsi říkala, že chceš jít ven. A tak jsme tady. Venku.
Říkala jsem jít ven a bavit se.
A možná mluvit s nějakými kluky.
Na to nemám trpělivost.
Dobře, o co jsem přišel?
Vsadil jsem se o 25 babek
-že mě Franklin neporazí. -Sakra.
-Kde je Franklin? -Hele, Frankline! Jsi na řadě.
Jo, jen vteřinku. Oni to všechno pomotali.
Hele, no tak, chlape. Tihle chlápci čekají.
Milé, že ses přidal.
Ten stůl vypadá pořád děsně.
Bradu vzhůru, Randy. Můžu minout.
-Na co vlastně potřebuji peníze? -Jo.
V Saigonu nemají pivo?
Jo, budeš mi chybět, kámo,
ale aspoň mám 25 babek, které mi tě budou připomínat.
Dobrá hra.
Promiňte, pánové.
Šťastný výstřel.
Trefil jsi to tak schválně.
Ano. Jo.
Ale jaká je šance, že tu zrovna budeš sedět?
To je ta nejhloupější věc, co mi kdy kdo řekl.
Co říkáš?
Máš ráda písničky Elvise Presleyho?
Elvise? Není už za zenitem?
Přesvědčím tě, že ne.
Vážně?
Zatraceně.
Zlatíčko, myslím, že je čas vyměnit mě za novější model.
Zase jsem tam nechal lžíci.
-Budeme to ještě jíst? -Proč ne.
Pojďme žít na hraně.
Prosím, nepoužívej tolik soli.
-Co? Myslel jsem, že žijeme na hraně. -Slyšel jsi, co říkal doktor.
A neříkej „co“.
Říkali mi, abych si nebral učitelku angličtiny,
ale stejně jsem to udělal.
Jsi v pořádku?
Jo, jen nemám moc hlad.
No, nesnědla jsi toho víc, než co by uživilo ptáčka.
Musíš jíst, zlato.
Snadná oprava. Jen uvolněné těsnění.
Už by to nemělo dělat ten zvuk.
-Co se jít večer dívat na hvězdy? -Zase?
-Přijde mi, že jsme tam zrovna byli. -Opravdu?
Pojďme.
Prosím?
-Určitě ti to nevadí? -Ne. Jsem v pohodě.
Připomeň mi, abych vyměnil tu žárovku.
A natankoval auto.
A tu zmrzlinu s těmi sladovými kuličkami.
Žárovky. Benzín.
Držím tě.
Tak jdeme.
-Jsi v pořádku? -Jo. Fajn.
Tady.
Jen si odpočiň.
Uklidni se.
KE HVĚZDÁM
-Ty mi nevěříš? -Vezmi si tu misku.
Jsi připraven změnit historii?
-To říkáš pokaždé. -Stále to platí.
Vidíš? Vždycky se nepo...
Jen proto, že jsi něco řekla.
Miluji tě, Irene.
Taky tě miluji, Frankline.
NOČNÍ OBLOHA
Jak to dnes večer vypadá? Něco zajímavého?
Pro mne je to vždycky zajímavé.
Vím, že je.
Jsi připravena se brzy vrátit? Zápas začíná.
Ty jdi zpátky. Zůstanu o trochu déle.
Já tě tady nenechám samotnou.
Dobře. Jen...
Tak mi dej ještě pár minut.
Děje se s tebou něco?
Chceš sem chodit stále víc a víc.
-To není pravda. -Ano, je.
Už od loňského roku.
Od té doby, co jsi spadla.
No, vždycky je dobré jít ven z domu.
Ne.
Většina lidí chce vypadnout z domu na večeři nebo do kina.
Většina lidí tohle nemá.
Jo.
Ale něco je jinak.
Přemýšlíš o tom, i když tu nejsme.
-Teď mi čteš myšlenky? -Jo.
Znám tě už nějakou dobu. Dostávám se tam.
-Co tím myslíš, Frankline? -Já jen...
Chci říct, ne...
Nejsi z toho tak trochu unavená?
Protože já jsem.
Ne. Nejsem.
Podívej!
Jo, chápu to. Je to sakra výhled.
Je to víc než to.
Je?
Tenhle výlet jsme podnikli už po 856.
a nic se nestalo.
Sedíme tady, díváme se z okna.
To je vše.
Jsem si jistý, že nic jiného se nestane.
A co ty dveře?
Co?
Viděla jsi, co se stalo, když jsme tam dali myš?
Nevydržela ani minutu.
No, pak budeme...
Budeme muset počkat.
Počkat na co?
Zrovna nemládneme.
Myslím, že tyhle výlety si začínají vybírat svou daň.
Nemůžeme to dělat věčně.
Možná je čas, abychom to konečně řekli i někomu jinému.
-Možná Denise. -Ne.
Tohle je ta poslední věc, co Denise potřebuje.
Jen ji to vyděsí.
Existuje důvod, proč jsme to našli právě my.
Bylo nám to souzeno.
To je naše hádanka, kterou musíme vyřešit.
Neber mi ji.
Samozřejmě, že ne.
Sedni.
Hodná.
No, to byl docela slušný trénink.
Dnes asi budu spát tady dole na matraci.
Moje záda se na mě trochu zlobí.
Budu v pořádku.
Neboj se.
Jenom noc nebo dvě, a budu jako nový.
Podívám se na zbytek zápasu.
Sladké sny, zlato.
Co budeš dělat, až budu u doktora?
Musím vyřídit nějaké pochůzky.
Proč neuděláš něco zábavného?
Kdy jsi naposledy viděl Randyho?
Nemyslím si, že už jsem na to stavěný.
-Víš, že usnu po jednom pivu. -To usneš.
Chceš si to vyměnit?
Ne. Mám dost svých, díky.
Podívej na toho chlapa.
Neuvěřitelný.
Jen se snaží být nápomocný, Frankline.
-Ahoj, vy dva. -Co to děláš?
Měl jsem venku sekačku. Říkal jsem si, že bych vaši část trochu posekal.
-Doufám, že vám to nevadí. -Díky, že sis našel čas, Byrone.
-Nemusel jsi. -To nestojí za řeč.
Jsem prostý muž. Vidím trávu, posekám ji.
-Vidíš hranici pozemku, překročíš ji. -Prosím. Přestaň.
Jsem nevinný, přísahám.
Kdybych to chtěl posekat, udělám to sám.
Hele, mohli bychom si vyměnit nástroje.
Hodil by se mi ten tvůj hoblík, kdyby...
Hoblík je rozbitý.
Možná, až bude zas fungovat?
Oběd je v lednici.
Je to jen půl salátu, takže se moc nevzrušuj.
Je v tom slanina.
Psala jsem si s tou ženou, co jsem potkala v posilovně.
Prý je tu bowlingová liga, kam bychom se mohli přidat.
Co myslíš?
Čas, aby to Banana Splitters zase rozjeli?
Ten Franklin York je lhář.
Zlato, prosím, tohle už ne.
Řekl, že jeho hoblík je rozbitý,
ale viděl jsem čerstvě ohoblované dřevo přímo v jeho dílně.
Hele, co to máš za posedlost?
Dobře. Budeš se smát,
ale myslím, že něco v té kůlně skrývají.
Podívej, našla jsem jejich vnučku na Facebooku
a napsala jsem jí zprávu o tom, co jsi viděl.
Je to jejich problém, ne náš.
Jsme tu jen šest měsíců.
Nech je být. Kvůli mně.
Nemáš zrovna nejlepší historii se sousedy,
a ráda bych byla znovu zvána na různé události.
Dobře.
Chtěla jsi, aby strom Wilponových spadl na náš dům?
Mohl bys k němu být milejší.
Na koho? Na Byrona? Ne, díky.
No, možná, že kdybys tomu dal šanci, vy dva byste mohli být přátelé.
Ten chlap je divnej.
Nechá psa s ním spát v posteli.
Bože na nebi, Frankline. Má rád zvířata.
Je to jeho manželská postel.
Nemůžu...
Jsi tak tvrdohlavý.
Co se to s tebou děje?
Snažíš se, aby se z nás stali přátelé?
Říkáš, abych šel hrát kulečník uprostřed dne.
Jen si myslím, že by bylo hezké, kdybys šel ven a byl společenský.
Zbystřuje to mysl.
Nechci potkávat jiné lidi.
No, nechci mít pocit, že jediné, co děláš, je, že se o mně staráš.
Tvá musí být stejně těžká jako ta má.
Zdravím. Omlouvám se za zpoždění.
-Irene, už se můžeš vrátit. -Díky.
Čeká nás několik testů a snímků.
Celé je to jen rutina, ale může to chvíli trvat.
Zavolám ti, až skončím.
-Jak jsou na tom vaše záda, pane Yorku? -Dobré a špatné dny.
Nemůžu si stěžovat.
No, toto je lékařská ordinace. Stěžování je podporováno.
Nezapomeň na zmrzlinu.
Ano, madam.
Přeji hezký den.
Nebyla jsi tu měsíce.
Předpokládala jsem, že proto, že se tvůj stav lepší.
A nelepší?
Vidím, že pořád sedíš.
No, jen, když jsem mimo domov.
Snažím se být velmi opatrná.
A jak často chodíš ven?
Jíš? Cvičíš?
-Dokončila jsi sezení s fyzioterapeutem? -To je nějaká inkvizice?
Podívej, nebudu ti mazat med kolem pusy.
Mám obavy.
V 73 letech bys neměla být v takovém stavu. A to ani po pádu.
Děláš to horší, než to je, Sandro. Jsem v pořádku.
Omlouvám se, ale nejsi v pořádku.
Myslím, že to víš.
Je ve tvém životě něco, co by mohlo přispívat k těm příznakům?
Nic mě nenapadá. Ne.
Některé věci, které prožíváš, mohou být zhoršeny depresí.
Nejsem v depresi.
No, chci udělat další testy.
Měli bychom zvýšit benazepril na krevní tlak.
Levothyroxin také.
Potřebuješ naplánovat výživový program a doplňky stravy.
Na bolesti hlavy a nespavost, doxepin.
Častější prohlídky fyzioterapeutem. To je jen začátek...
Irene.
Uvažovali jste o domácí péči?
Franklin se o mě postará.
Nejsem si jistá, že to zvládne. Už ne.
Máte kartu odměn?
Někde, jo.
Promiňte. Vydržte, jen chvilku.
-Ahoj, Denise. -Ahoj, dědo.
Můžu ti zavolat zpátky? Jsem v obchodě.
Hádej co? Jedu do města.
Vlastně právě teď přijíždím.
Právě teď?
Hele, co pustit někoho jiného, dědo?
Sejdeme se u Jelínka. Dobře?
Dobře. Dobře.
-Hotovo? -Jo. Teď už jo.
Jen najdu tu kartu odměn.
Někde.
JELÍNKOVA KAVÁRNA A RESTAURACE
-Ahoj, dědo. -Ahoj princezno.
-Kde je babička? -Je u doktora.
Jen prohlídka.
Vypadala trochu křehce, když jsem ji viděla...
Je v pořádku. Ona jen, víš...
-Co třeba kousek dortu? -Jistě.
Ahoj, tady Franklin. Teď nejsem k dispozici,
ale pokud mi necháte vzkaz a vaše...
-Jsem si jistá, že tu brzy bude. -Dobře.
Irene, prosím, znovu se neztrať. Nemůžeš to ignorovat.
Očividně ne.
Jak se má tvoje máma?
Dobře.
Ona a Trevor teď spolu oslavili deset let.
Deset let?
A co ty?
Jak ti to jde ve škole?
Škola je skvělá. Stáž je skvělá.
-Zlato. -Co?
Chceš mi říct, co tě tak štve,
že si to vyléváš na tom ubohém ubrousku?
Slíbíš, že se nebudeš zlobit?
No, ne, myslím...
-Jsi v pořádku? -Jo, jsem v pohodě.
Dnes ráno jsem dostala zprávu.
Jaký druh zprávy?
Vaši sousedi mě našli na Facebooku a říkali, že...
Facebook. Jim Dennings je na Facebooku?
Nezáleží na tom, kdo.
Záleží na tom, že šli vyvenčit psa
a viděli tě vozit babičku kolem domu uprostřed noci.
To je celý?
Víš, jak má babička ráda noční vzduch.
-To ti dělá starosti? -Jo a...
Myslím, že byste měli zvážit stěhování.
Protože jsme se byli projít?
Ne, nejde jen o to.
Přemýšlím o tom od té doby, co babička upadla.
No, to bylo vloni. Ona je...
Daří se jí líp.
Mohla umřít.
Vím, že to může být těžké pochopit, princezno,
ale zůstaneme tam, kde jsme.
A jestli to znamená, že zhebnu, až půjdu do schodů,
budu prořezávat růže,
nebo se motat s tvojí babičkou po okolí celou noc,
no, tak ať.
-To nedává smysl. -Denise, řekl jsem ne.
-Promiňte? -Ježíši. Zapomněla jsem, že jste tady.
Mohla byste říct mému manželovi, že jsem šla navštívit přítele přes ulici?
Jistě.
Děkuji.
Paní Boyleová, co tady venku děláte?
Mohu se zeptat, co děláte?
-Odvezeme vás zpátky do pokoje... -Hele!
Co? Jen vezu paní Boyleovou...
-Moc mě to mrzí. -To je v pořádku.
Tohle je Irene Yorková. Pokud vím, tak tady nebydlí.
To je v pořádku.
Děkuji.
Omlouvám se, ale znám vás?
Chandra. Byla jsem jednou z vašich studentek.
Závěrečnou práci jsem psala o sestrách Brontëových
a řekla jste, že byla jednou z nejlepších.
Ano.
-Chandra. -Jo.
-Přemýšlíte, že se nastěhujete? -Ne, já...
Doufala jsem, že uvidím svou přítelkyni Sadie Nortonovou.
Jistě.
Znala jste George?
Viděla jsem jeho nekrolog v novinách.
No, můžu vás vzít do jejího pokoje. Mohu?
Ano. Děkuju vám.
Ti dva byli opravdu zamilovaní.
Ale na konci už byl dost mimo sebe.
Ani ji nepoznával.
Po šedesáti letech, jako by nic.
A jak se vám daří, paní Yorková? Pořád učíte?
Ne, odešla jsem do důchodu.
Byla jste pro mne velmi důležitá učitelka.
Angličtinu jsem i studovala.
Myslela jsem, že budu učitelka, stejně jako vy.
Nevyšlo to.
No, toto je dobrá práce. Pomáháte lidem.
Tahle práce je těžká.
Vím, že vy jste stále při smyslech,
ale pravdou je, že většina lidí tady
neví, co chce nebo potřebuje,
neocení, co pro ně děláte.
Zase jen žvaním.
Jsme u Sadiina pokoje.
Nechci vás zdržovat. Vím, že máte spoustu práce.
Jistě. Samozřejmě.
Ráda jsem vás zase viděla.
A kdo ví, možná se sem jednou nastěhujete.
Vždy se nám otevírají nové prostory.
Přišel jsi opravit to okno?
Ne, Sadie.
Tady Irene.
Irene Yorková.
Irene.
-Jsi to opravdu ty? -Ano.
Už je to dlouho.
Jsi tu v pořádku?
Mám svého přítele.
Říkala jsem ti, že jsem mívala svatební obchod?
Šila jsem všechny závoje.
Podívej, vidíš, tady je vidět, kde jsem se píchla jehlou.
Já vím, Krásná nevěsta.
Pracovala jsem tam jedno léto, pamatuješ?
Irene.
-Irene, jsi to opravdu ty? -Ano!
Měla jsi ty nejkrásnější vlasy.
Svazovala jsi je stuhou. Tolik jsem ti to záviděla.
Donutila jsi mě za tu stuhu zaplatit.
Bylo to hodně stuhy!
Ano, to bylo.
-Jsi tady, abys opravila okno? -Ne.
Sadie, přišla jsem za tebou.
Bylo mi tak líto, co se přihodilo Georgovi.
Přišla jsem se podívat, jak se ti daří.
Myslela jsem, že možná potřebuješ, aby tě navštívila stará přítelkyně.
Nebyly jsme přítelkyně.
Ano. Irene. Pracovala jsem v...
Vím, kdo jsi, Irene.
Nikdy jsme nebyly kamarádky.
Nebyla jsi moc dobrý zaměstnanec.
Vždycky sis myslela, že jsi velmi chytrá,
ale ve skutečnosti jsi byla celkem hloupá.
Říkala jsem ti, že jsem vlastnila svatební obchod?
Musím ti něco říct, Sadie.
A ty máš velké štěstí,
protože za celý svůj život jsem tohle nikomu neřekla.
Někde jsem byla.
Někde daleko, daleko odsud, velmi daleko.
O světelné roky dál, než kterýkoliv člověk kdy byl.
Viděla jsem zázračné věci.
Jsem výjimečná, Sadie.
Jsem ten nejzvláštnější člověk, kterého jsi ve svém životě potkala.
Ale teď,
jsem nemocná.
Bojím se.
A už si nejsem tak jistá.
Přišla jsi sem opravit to okno?
Ahoj!
Irene?
Zlatíčko, jsem doma!
Chceš si o tom promluvit?
Dokážu se o sebe postarat.
Ale nejde jen o tebe.
Musíš se starat i o mně.
A to není fér.
No, teď to překrucuješ, jako by to bylo nějaké břemeno. Je to...
-Zníš přesně jako Denise. -Denise?
Jo. Dnes jsem ji viděl. Proto jsem se tak zatraceně rozrušil.
Myslí si, že se stáváme senilními, nebo tak něco.
Chce, abychom se přestěhovali.
Chceš to udělat?
-Co jestli chci? -Přestěhovat se.
No, sám jsi to včera říkal. Nemůžeme to dělat věčně.
Sakra, jo.
Zapomněl jsem na benzín.
-Vaše tachometry nefungují? -Ne, za to můžu já.
Musíte si na to dávat pozor.
Zvláště ve vašem věku.
Jo, už se to nestane.
Nemusíte to nikomu hlásit, že ne?
Ne, je to jen benzín.
To je v pořádku. Za chvilku se vrátím.
Co ode mě chceš?
Dobře, pane Nicholsi, máte vše zamluvené.
Jedete 13. srpna, z Knoxvillu do Dallasu.
11B. Je to sedadlo v uličce, přesně, jak jste chtěl.
Můžu vám ještě s něčím pomoci?
To je od vás moc milé, pane.
Pokud by vám nevadilo vyplnit dotazník po...
Parchante.
Vždycky zavěsí, co?
Taky bych nechtěla vyplňovat průzkum.
Skoro hotovo? Chtěl bych ti jen něco ukázat.
Budu rychlý.
Jak to vypadá?
VOLTE - ALBEMARLE DO MĚSTSKÉ RADY
„Albemarle“?
Co třeba jen „Byron“?
Myslíš jen „Byron do městské rady“?
Jo.
To se mi líbí.
Prosté a jednoduché.
Bože, vždycky máš ty nejlepší nápady.
Jo, ale opravdu potřebuješ cedule?
Pokud chci vyhrát, musím své jméno dostat ven.
Jo, ale proč ne až příští rok?
Až budeme trochu víc usazení.
Podívej, tohle jsem nikdy v Champaigni nemohl udělat.
Lidé tam prostě...
Takhle mě neviděli.
Ale tady, můžu být
radní.
Můžeš být paní radní.
Mám další hovor.
-Promiň. -Ahoj, tady Jeanine.
Jak vám mohu dnes pomoci s vaší cestou?
Báječné! A kdy jste chtěli letět?
Dobře.
Jeanine: Mám na tebe čekat? Začíná seriál.
Víš, zeptala ses mě v autě,
jestli se chci stěhovat.
No,
upřímně jsem nad tím přemýšlel.
Kvůli hvězdám.
Ale občas, při pohledu na tu druhou oblohu,
mě to děsí.
Lhal bych, kdybych řekl, že jsem o tom nepřemýšlel.
Ale
nakonec je pro mě
odpovědí ne.
Jen proto,
že vím, že nechceš.
Takže,
ani já nechci.
Děkuji.
-Dneska jsem zašla za Sadie Nortonovou. -Jo?
George zemřel.
Frankline, musíme si promluvit.
Co bys dělal, kdybych umřela?
Počkej, co říkala doktora?
Tady nejde o doktorku. Jde o tebe a o mě.
Co bys dělal?
-Taky bych umřel. -No tak, Frankline. To je nepřijatelné.
No, je mi jedno, co je přijatelné.
No, přemýšlela jsem o tom a chci, abys mi slíbil,
že když půjdu první,
prodáš dům.
Půjdeš dál. Jen...
Ať se na to podívá i někdo jiný.
A co naše tajemství?
No, už je to naším tajemstvím moc dlouho, nemyslíš?
Dobře.
Slibuji.
Co považuješ za dobrý věk?
Na co?
Na smrt.
Sto? S tím bych byl spokojen.
Kdo by nebyl?
Slib mi, že nebudeš myslet na smrt, dokud nám nebude 100.
Dobře?
Protože já ty roky chci.
Takže, prostě...
Jen mi to slib, dobře?
Slibuju.
Co, snažíš se mě přede mnou ochránit?
No tak, přestaň se vykrucovat. Víš, že tohle miluješ.
No, je to dobrý pocit, ale také to lechtá.
Ach, můj bože.
-Myslím, že bych měl asi přestat. -Ne. Nepřestávej.
-Vynecháváš tuhle nohu. -Ne, k té se dostaneme.
Máš oblíbenkyni.
-Tu nohu miluji. -Jsi tak divný.
-Udělej to znovu. -Ano, madam.
Ach, můj bože.
Pamatuješ, jak Michael utíkal a schovával se ve spíži,
když jsme se k němu přiblížili s nůžkami na nehty?
Ach, můj bože.
Nenáviděl, když jsme mu zastřihávali nehty.
Rád slyším, že o něm mluvíš.
Hele. Zkusme něco.
Bude to fungovat?
No, proč se ptáš mě?
Ty jsi ta, co mě zve na projížďky. Pojďme.
-Ne se mnou! -No tak.
Uvidíme, co se stane. Šlápni na plyn!
-Dobře! -Drž se.
-Tohle je legrace. -Že?
Dobře. Tady to máme. Manuální režim.
Už je to dlouho, co jsme tohle dělali, viď?
Slyšíš to?
Ne, co?
No, hrají naši písničku.
Drž mě blízko, drž mě pevně
Rozechvěj mě a potěš mě
Řekni mi, kde od začátku stojím
Chci tě
Potřebuji tě
Miluji tě
Celým svým srdcem
Miláčku, ty jsi všechno, pro co žiju
Chci tě,
potřebuji tě,
miluji tě
Se všemi...
Drahý Frankline,
nejprve mi dovol říct, že mne to mrzí.
Nedělám to, abych ti ublížila.
Víš, že bych to nikdy neudělala.
Jde jen o to...
Skončila jsem s čekáním.
Čekala jsem dost dlouho.
Jsem připravená.
Asi vím, co je na druhé straně těch dveří, ale...
Musím se přesvědčit sama.
Udělat vlastní rozhodnutí, dokud ještě mohu.
Tak, jako mne má slova v životě již několikrát zklamala,
obrátím se znovu k Audenovi.
„Jak by se nám líbilo, kdyby hvězdy hořely
„vášní k nám, kterou bychom jim nemohli oplatit?
„Tak, jako obdivuji hvězdy, kterým je to fuk.
„Nemohu, teď je vidím, a říkám,
„že mi jedna celý den strašně chybí.
„Kdyby všechny hvězdy měly zmizet nebo zemřít,
„měl bych se naučit dívat se na prázdnou oblohu
„a cítit její naprostou temnotu a vznešenost.“
Buď silný.
Vím, že to umíš.
Řekni Denise, jak jsem hrdá.
Michealovi posílám všechnu lásku. A znovu se shledáme.
Slibuji.
S láskou,
Irene.
Prosím...
Pomoz mi.
Prosím.
Prosím...
Kdo jsi?
Překlad titulků: Renata_C
Kreativní dohled Kristýna