ВОЛОДАРІ ВСЕСВІТУ: РЕВОЛЮЦІЯ
СХОДЖЕННЯ НА ПРЕСТОЛ
Обережно!
Якщо щось буде не на місці, батько побачить.
Ми ж не хочемо його злити.
Він завжди трохи злий.
Ні, просто серйозний.
Бути королем — велика відповідальність.
Знайшов!
Батькова заначка!
З чим?
Теоретично фруктовий сік.
Він іде!
Ти клявся його мамі, Міро, своїм іменем і честю,
вернути хлопця додому, як виросте.
Це моя кров!
Але не твій спадкоємець.
Що чекає на позашлюбного сина короля,
крім мук, бо його менший брат носить корону,
яка не його через батька?
Вона не його за законом.
То змініть закон, ваша величносте!
Усе не так просто!
Його народ нам не довіряє.
Їм заборонено залишати свої береги і ступати на наші.
Відправивши туди сина, я фактично вижену його.
Етернос — це для нього вигнання!
В Анват Ґарі він мав би шанс процвітати.
Тут він завжди буде другим після меншого брата,
а після появи в Рандора сина — третім.
Келдор — це частина мене, Амеліє.
І Рандор його обожнює.
Що добріше, коханий?
Тримати його тут,
прирікаючи на життя в служінні короні, яка за правом має належати йому?
Чи відправити додому?
Де він зможе побудувати собі життя
не в тіні королів.
Він знав, що вона права.
За тиждень я виїхав.
Коли я повернувся в Анват Ґар, напала Орда.
Мене поранили.
Ходили чутки, що я загинув, але я вижив.
І вирішив не спростовувати чуток.
Я думав, моя смерть полегшить життя твоєму дідусеві
та Рандору.
У тому, що сталося, він звинуватив себе.
Так.
Рандор завжди брав на себе відповідальність за все.
Хоча, гадаю, він народився королем.
Це точно?
Ти маєш знати, Адаме...
У той час я не прийняв би корону.
Чому? Ти первісток короля Міро.
Це твоє право.
Але не обов'язок і точно не бажання.
У мені тече кров Міро,
але саме кров матері Сарин, кров Ґара,
зробила мене тим, ким я є.
Я більше знаю інженерію і математику,
ніж дипломатію і політику.
Не кажучи вже про твої подвиги, Адаме.
Чи звати тебе Хі-Меном?
Я теж не політик.
Просто воїн.
Але скоро ти станеш королем. Важка ноша для одного чоловіка.
Навіть сильного чоловіка.
Батько вірив, що ніхто не повинен носити одночасно меч і скіпетр.
Вважав, що розділяти короля й поборника —
це воля самої сили.
А ти як вважаєш?
Я заплутався.
Навіщо сила відкрилася мені, якщо моя доля — відмовитися від неї?
Доля збиває з пантелику, коли для неї ще не час.
Це я точно засвоїв.
Я не рвуся сісти на трон, Адаме.
Гадаю, і ти теж.
Та все ж...
Етернії потрібен король.
І поборник.
Мамо!
Я в нормі.
Хі-Мене... Тобто Адаме. Королю Адаме... Ваша величносте.
У нас біда.
Дункане, хто нападає?
Скелетор.
Ой леле, знаю я цей погляд.
Усі назад!
Владою Сірого Черепа...
Я маю силу!
Перемир'я трьох.
Стій...
Чотирьох?
Веж не чотири.
Немає ніяких веж.
З часів Катаклізму, коли Претернія впала.
Лорде Ґранамире, ваша милосте і високопреосвященство.
Я...
Я пам'ятаю.
Як вона тебе назвала?
Так! «Пташечка».
Перейняті тобою обов'язки матері пом'якшили твою недавню зухвалість.
Слухай, був час, коли лестощами можна було завоювати мою прихильність,
але зараз дипломатія — це робота, на яку йде багато часу.
Продовжуй, поки не пізно.
Поки не пізно?
Попрощатися, люба.
Ти ж тому прийшла, так?
Передати співчуття твого короля з приводу моєї скорої неминучої смерті.
Ти помираєш?
Вибач, я не знала, що ти...
І боюся, що король помер.
Що ж, хай живе король.
Власне, я маю допомогти йому.
Його духові.
І всім шляхетним духам, які блукають чи блукатимуть неприкаяними
після Катаклізму.
За легендами, колись Ґранамир Великий
дав людям доступ до Ка, зміїної магії.
Я хочу воскресити Претернію, щоб повернути їм велику нагороду.
Але не зможу без сили Ка.
Я прошу допомоги.
Від нього ти її не отримаєш.
Тож можеш більше не щебетати, Пташечко.
Що це таке?
Може, спитаємо його.
Скелетор!
Більше схожий на Скелетека.
Скелетек?
Мені до вподоби.
Це ти сам придумав?
Келдоре?
Герої тепер у синьому.
Оце й усе?
Навряд чи.
Як він це робить?
Це ті димові шашки.
У них якась нанотехнологія.
Я не хочу вас кривдити.
Колись давно Етернія покладалася лише на технології.
Древні сконструювали величезні механізми
для боротьби з лихими силами магії.
Віками вони дрімали, поховані глибоко під землею й забуті.
Та з незначною допомогою Материнської Плати
велика технологічна епоха Етернії може початися знову!
Узріть!
Один із Технотитанів!
Залишок епохи славетного технологічного минулого Етернії!
Орко! Допоможи мені!
Хі-Мене, як нам...
Хі-Мене?
Лицарю! У мене є план.
Ти вже далеко зайшов.
Можливо.
Але я так люблю перегинати палицю.
Відпусти його!
Запам'ятай, Хі-Мене:
сьогодні був лише перший залп всемогутньої Материнської Плати!
Бойовий коте, збий його.
Орко, нам треба знерухомити цю річ.
Лицарю, з цими модифікаціями мого браслета Ґара
ми бластером завантажимо програму самознищення Титана.
Звідки ти це знаєш?
Технотитани виникли з древніх технологій Ґара.
Цілься в центральний процесор. У...
Дай вгадаю. У велике червоне око?
Саме так.
Так, працює. Продовжуй.
Друзі, не знаю, скільки я ще витримаю.
Меч...
Вісімдесят три відсотки. Ще трохи, Орко.
Майже все.
ЗАВАНТАЖЕННЯ 97%... 99%
Не завантажилося.
Обережно!
Андро, у нас є останній шанс.
Скеруй решту програми самознищення на бластер.
Треба один постріл, щоб дозавантажити програму.
- А як промахнуся? - Я бачив тебе в дії.
Ти — лицар Етерносу.
Якщо хтось і може влучити, то це ти.
Давай!
ПОЧАТО ПОВНЕ САМОЗНИЩЕННЯ
Ти як?
Які слова фрази «вигнання на Троллу» ти не зрозуміла?
Тролланці знають, що я тут.
А чому ти тут, Лін?
Схоже, моє втручання в космічний баланс призвело до непередбачуваних наслідків.
То що, хвороба Ґранамира...
Виникла через мене, так.
То ти тут для чого? Доглядати?
Як медсестра?
Зоаре мій, так і є!
- Чому? - Не твоя справа.
Як і Претернія, власне.
Лорд Ґранамир не в стані давати поради,
а доступ до зміїної магії й поготів.
Ти марнуєш час.
Люди...
Заздрісні, жадібні люди.
Я дарував Ка вашим предкам,
і вони використали її, щоб наслати на цей світ війну і смерть.
Я давно зрозумів,
що єдина незмінна людська риса — жага до сили.
І ось ти знову випрошуєш її!
Моя відповідь — ні.
Ні війні, ні смерті й ні тобі.
Вона ще дурніша, ніж ти казала.
Я казала не «дурна», а «наївна».
Що? Так чемніше.
Про Претернію я забути не зможу.
І це і твоя проблема.
Конкретно твоя.
Ти тут допомагаєш Ґранамиру, це схоже на покаяння.
Хтозна, чи ти щось задумала, чи хочеш бути кращою,
але чи можна краще загладити провину,
ніж допомогти відновити те, що знищила?
Воскресла Претернія —
пристанище для неприкаяних душ полеглих поборників,
але й спокута для тебе, Лихо-Лін.
Переконаймо його.
Хіба що ти геть не змінилася.
Сила Сірого Черепа захищала мене,
тож я поділився часточкою сили з дитиною.
Як ділюся з Крінжером.
І він зцілився від техновірусу Материнської Плати.
Чудово! Тоді наводь меч на всіх, хто заразився.
Десятки громадян уже інфіковані. А з цими шашками вірус швидко шириться.
Треба навести меч на всю Етернію відразу.
Що неможливо.
Але якщо якось розширити охоплення...
Якщо це можливо, в Етернії є лише одна людина, якій це під силу.
Орко, я довіряю тобі Меч сили, старий друже.
Владою...
- Орко, ні! - Ні!
Я пожартував.
Хоча, може, зараз не час для жартів?
Я не підведу, Хі-Мене.
Ніколи не підводив.
Ще є час передумати.
Ні, так має бути. Етернії потрібен король.
Етернії потрібен ти.
Меч, скіпетр, перо, чорнило. Це одне ціле.
Повір старому...
Головне — не що ти тримаєш у руці, а що носиш у серці.
Ти щось притих.
А що тут скажеш?
Ми з тобою пережили достатньо, щоб читати одне одного, як книги.
Іноді мені треба це почути.
Вирішувати тобі.
І я піду за тобою і буду поруч на будь-якій арені, де скажеш.
Але оскільки мова йде і про моє майбутнє, гадаю,
ти маєш знати, хоча це може тебе здивувати,
що я обожнював бути твоїм Бойовим котом.
Ми з татом і сварилися, і мирилися.
Як усі сини й батьки.
Не секрет, що він хотів, щоб я був королем, як він,
але вважав, що одна людина не має бути і королем, і поборником.
Його смерть поставила мене перед неможливим вибором.
Аж до повернення мого дядька Келдора,
справжнього і законного спадкоємця трону Міро.
Скасувавши застарілий жорстокий закон,
який позбавив його корони,
я не матиму робити важкий вибір.
Нині Етернос бачив хоробрість і винахідливість Келдора,
який ризикував життям, щоб урятувати етернійців від сил зла.
Він довів свою мужність, він показав, хто він,
і якщо він дасть нам другий шанс,
я не знаю кращої людини,
щоб вести наш народ у новий розділ нашої великої історії.
Для мене велика честь представити вам короля Келдора Першого!
Король Келдор!
Востаннє кажу, моя відповідь — ні!
Прошу, лорде Ґранамире.
Усі, хто мав силу, вже померли.
- Обіцяю, що... - Твої обіцянки нічого не варті!
То це все?
Ні.
Дозволь пояснити. Ти, Ґранамире, от-от помреш.
Краще мовчи, зраднице.
Я вже змирився з тим, що моя душа
блукатиме в часі й просторі неприкаяною,
а потім зникне.
Блукатиме і зникне? Твоя душа?
Того, чиє катастрофічне рішення призвело
до найкривавіших війн, які коли-небудь бачив цей світ чи всесвіт.
Ти століттями ненавидів людей, звинувачував їх у своїй помилці.
Так, вони зловживали силою, але ти сам дав її їм.
Думав забути про свою провину,
сховавшись у печері і сподіваючись на краще?
Я тут полегшую тобі смерть не тому,
що люблю запах гнилої плоті дракона й дитячу браваду.
Я прийшла заслужити прощення, щоб мої злочини не проклали шлях
до вічних пекельних мук у Субтернії.
Це те, що чекає на нас обох.
Велика пиха думати,
що душа Ґранамира Жахливого не зіткнеться
з невимовними жахами, які судилися мені.
Але у нас із тобою є шанс.
Якщо нова Чарівниця Сірого Черепа зможе
відновити загробний вимір
з нашою допомогою, може, там знайдеться місце і нам.
Всесвіту досі потрібні ви. Обоє.
Ще є час зробити щось хороше.
Що таке? Спрацювало? Ти допоможеш?
Спочатку загадка. Завжди є якась загадка.
До того ж доречна.
На цей парадокс не дасть Ні маг, ні король пораду
Що більше ти робиш, то більше Ти завжди лишаєш позаду
Що це?
Звісно, сила.
Ні, не сила.
«То більше лишаєш позаду...»
Відповідь — кроків.
Можливо, ти готова.
Посох — лише канал.
Їй потрібне навчання Ка і Ха'воку.
Залиш це мені.
Розіграно, як по нотах.
Наївні дурні нічого не запідозрили!
І тепер кожна деталь на своєму місці.
Пішаки, коні...
королева і король.
Про вовка промовка.
Моя Пречиста.
Упевнений, ви маєте на увазі вовка
в овечій шкурі.
Хай живе король!
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова