Försiktigt!
Om nåt flyttas en millimeter, ser far det.
Vi vill inte göra honom arg.
Han är alltid lite arg.
Nej, han är allvarlig.
Att vara kung är ett stort ansvar.
Aha! Jag hittade den!
Fars hemliga gömma!
Med vad?
Tekniskt sett, fruktjuice.
Han kommer!
Du lovade hans mor, Miro, på namn och heder,
att skicka hem den myndiga pojken.
Han är mitt blod.
Men inte din arvinge.
Vad väntar i hovet för en kungs oäkting,
förutom smärtan att se sin yngre bror bära en krona
som förnekas honom genom börd?
Den förnekas honom genom lag.
Ändra lagen då, Ers Majestät!
Det är mer komplicerat än så!
Hans folk litar inte på oss.
De får inte lämna sina stränder eller sätta fot på våra.
Om jag skickar dit min son, förvisar jag honom.
Eternos är förvisning för honom!
I Anwat Gar kan han blomstra.
Här förblir han tvåa efter sin yngre bror,
Får Randor en arvinge, blir han trea.
Keldor är en del av mig, Amelia.
Randor tror att han hängde upp månarna.
Vilket är snällare, älskling?
Att hålla honom nära,
och döma honom att tjäna en krona
som av gudomlig rätt borde vara hans?
Eller skicka hem honom?
Ett hem där han kan bygga ett liv
som inte är i skuggan av kungar.
Han visste att hon hade rätt.
Jag var borta inom en vecka.
När jag hade återvänt till Anwat Gar, anföll Horden.
Jag skadades.
Rykten spreds om min död, men jag överlevde.
Och jag valde att låta ryktet leva.
Jag trodde att min död skulle underlätta för din farfar,
och för Randor.
- Så han klandrade sig själv för det här. - Ja.
Randor tog alltid ansvar för allt.
Jag antar att han föddes som kung.
Var han det?
Du måste veta, Adam...
På den tiden, hade jag inte accepterat kronan.
Varför inte? Du är kung Miros förstfödda son.
Det var din rätt.
Men inte min plikt, och absolut inte min önskan.
Miros blod må flöda inom mig, men det är Saryns,
min mors blod, Gar-blod, som gjorde mig till den jag är idag.
Mer van vid ingenjörskonst och matematik än diplomati och politik.
För att inte tala om dina bedrifter, Adam.
Eller är det He-Man?
Jag är inte heller politiker.
Bara en krigare.
Som snart blir kung.
En tung börda för bara en man.
Även för en man med din styrka.
Min far ansåg inte att en och samma man borde bära både svärd och spira.
Han kände att separationen mellan kung och mästare var kraftens vilja.
Och vad känner du?
Förvirring.
Varför visar sig kraften för mig om mitt öde är att ge upp den?
Ödet kan vara förvirrande när tidpunkten är fel.
Det är en sak jag har lärt mig.
Jag vill inte ha tronen, Adam.
Inte du heller, tror jag.
Men...
Eternia behöver en kung.
Och en mästare.
- Mamma! - Jag är okej, Adam.
He-Man... Jag menar Adam.
Kung Adam... Ers Majestät.
Vi har problem.
Duncan, vem anfaller?
Skeletor.
Oj då. Jag känner igen den blicken. Alla backar!
Vid Grayskulls kraft...
Jag har nu styrkan!
De tres vapenvila.
Vänta...
Fyra?
Det finns inte fyra torn.
Det finns inga torn alls.
Inte sen kataklysmen då Preternia föll.
Herre Granamyr, Ers Höghet och Högsta Nåd.
Jag är...
Jag minns. Vad kallade hon dig?
Just det! "Lilla fågeln."
Att ta över din mors ansvar har mildrat din sena oförskämdhet.
Det fanns dagar då smicker vann min gunst,
men nu är diplomati ett tidskrävande arbete.
Så fortsätt, innan det är för sent.
För sent?
För att säga adjö, min kära.
Det är väl därför du kom?
Att lämna kondoleanser från din kung över min förestående död.
Är du döende?
Förlåt, jag visste inte att du...
Och jag är rädd... att kungen är död.
Länge leve kungen.
Mitt uppdrag är att hjälpa honom. Hans själ, egentligen.
Och alla ädla andar som vandrar, eller kommer att vandra,
obundna sen kataklysmen.
Legenderna säger att Granamyr den magnifika,
en gång gav människor tillgång till Ka, ormmagi.
Jag vill återuppliva Preternia och återställa deras belöning.
Men jag behöver Kas kraft. Jag kom för att be om hjälp.
Det får du inte av honom.
Så du kan sluta tjata, Lilla fågeln.
- Vad är det? - Vi kanske ska fråga honom.
Skeletor!
Han är mer som SkeleTek.
SkeleTek?
Jag gillar det. Kom du på det själv?
Keldor?
Så det finns blå hjältar nu.
- Är det allt du har? - Knappast.
- Hur gör han det där? - Det är rökbomberna.
De är spetsade med nanoteknik.
Vänta, jag vill inte skada er.
För länge sen, anammade Eternia bara teknologi.
De uråldriga byggde enorma, mekaniska underverk
för att bekämpa magins onda krafter.
I eoner har de legat vilande,
begravda och bortglömda djupt under jorden.
Men med lite hjälp från Motherboard,
kan Eternias teknologiska storhetstid återuppstå!
Se!
En av Techno-Titanerna!
En kvarleva från en era i Eternias ärorika teknologiska förflutna!
Orko! Jag behöver hjälp.
He-Man, hur ska vi...
He-Man?
Man-At-Arms! Jag har en plan.
Nu räcker det.
Kanske det, men jag gillar överdrifter.
Släpp honom!
Kom ihåg, He-Man,
idag var bara en öppningssalva från allsmäktiga Motherboard!
Battle Cat, fäll den.
Orko, vi måste hålla fast den.
Man-At-Arms, med de här modifieringarna från mitt Gar-armband,
kan vi genom din sprängare ladda upp Titanens självförstörelsesekvens.
Hur vet du det?
Techno-Titans utvecklades från gammal Gar-teknologi.
Sikta på huvudprocessorn. Den bör sitta...
- Är den det stora, röda ögat? - Precis.
LADDAR UPP
Ja, det funkar. Fortsätt så.
Jag vet inte hur länge jag kan hålla emot.
Svärdet...
Åttiotre procent. Bara lite till, Orko.
Snart klara.
Uppladdningen avbröts.
Se upp!
Andra, vi har en sista chans.
Omdirigerar resten av självförstörelsesekvensen.
Vi behöver bara en ren träff för att avsluta uppladdningen.p
- Tänk om jag missar? - Jag har sett dig, Eternos Man-At-Arms.
Du, om nån, kan sätta den träffen.
Nu!
UPPLADDNING KLAR
Mår du bra?
Vilken del av "exil på Trolla" förstod du inte?
Trollanerna vet att jag är här.
Och varför är du här, Lyn?
Min manipulation av den kosmiska balansen
fick en del oförutsedda följder.
Du menar att Granamyrs tillstånd...
Beror på mig, ja.
Så du är här för att vårda honom? Som en sköterska?
Herre Zoar, det är du!
- Varför? - Det angår inte dig.
Inte Preternia heller.
Herre Granamyr är inte i tillstånd att säga snälla ord,
än mindre ge tillgång till ormmagi. Du kastar bort din tid.
Människor.
Lystna, giriga människor.
Jag gav Ka till era förfäder,
och de använde det för att sprida krig och död över världen.
Jag lärde mig för länge sen
att den enda pålitliga mänskliga egenskapen är maktbegär.
Och nu är ni här igen och bönar och ber om det!
Men svaret är nej.
Till krig, till död och till er.
Hon är dummare än du sa.
Jag sa inte "dum", jag sa "enkel".
Vad? Det är snällare.
Jag kan inte glömma Preternia och det är ditt problem också.
Särskilt ditt.
Att du är här och hjälper Granamyr, liknar botgöring.
Jag vet inte om du har en baktanke,
men vilken botgöring kan vara bättre
än att hjälpa mig återställa det du förstörde?
Preternias återuppståndelse vore mer än en frälsning för fallna mästarnas själar,
utan även frälsning för dig, Evil-Lyn. Hjälp mig att övertyga honom.
Såvida du inte är förändrad.
Grayskulls kraft skyddade mig,
så jag försökte dela kraften med barnet.
Som med Cringer.
Han blev botad från Motherboards teknikvirus.
Toppen! Rikta svärdet mot alla infekterade.
Flera dussin medborgare har smittats och bomberna sprider viruset snabbt.
- Hela Eternia måste träffas samtidigt. - Vilket är omöjligt.
Men om vi kan förstärka dess räckvidd...
Om det är möjligt, kan endast en man på Eternia göra det.
Orko, jag anförtror svärdet till dig.
Vid kraften av...
Orko, nej!
Jag skojar bara.
Det kanske är fel tillfälle för skämt?
Jag ska inte svika dig, He-Man.
Det har du aldrig gjort.
- Du kan fortfarande ångra dig. - Nej, det måste bli så här.
- Eternia behöver en kung. - Eternia behöver dig.
Svärd, spira, penna och bläck. Allt är samma sak.
Lita på en gamling.
Det handlar inte om vad du har i handen, utan vad du har i ditt hjärta.
- Du har inte sagt mycket. - Varför slösa mina andetag?
Vi har varit igenom tillräckligt för att läsa varann som böcker.
Ibland behöver jag höra det.
Det här beslutet är ditt.
Jag följer dig och står vid din sida vilken arena du än väljer.
Men eftersom det även gäller min framtid,
antar jag att du bör få veta, och det kanske förvånar,
att jag har älskat att vara din Battle Cat.
Jag hade upp- och nedgångar med min far.
Söner och fäder, inte sant?
Han ville att jag skulle följa i hans kungliga fotspår,
men han kände också att en man aldrig bör vara både kung och mästare.
Hans bortgång gav mig ett omöjligt val.
Så var det, tills min farbror Keldor återvände,
den sanna och rättmätiga arvingen till Miros tron.
Så, med upphävande av den förlegade lagen
som förnekade honom kronan,
är mitt val inte längre omöjligt.
Hela Eternos bevittnade idag Keldors mod och genialitet
när han riskerade sitt liv och räddade flera eternier från ondska.
Han har bevisat sitt mod, han har visat sitt hjärta,
och om han ger oss en andra chans,
kan jag inte tänka mig nån bättre att leda vårt folk in i nästa kapitel
av vår storslagna historia.
Det är en ära att få presentera kung Keldor den förste!
Kung Keldor!
För sista gången, svaret är nej!
Snälla, herre Granamyr. Ingen annan kan hjälpa mig.
- Jag lovar att... - Dina löften är värdelösa!
Så det är över, då?
Nej.
Låt mig klargöra det här. Granamyr, du dör snart.
Spara din förrädiska andetag.
Jag har redan försonat mig med tanken att min själ
får vandra obunden i tid och rum,
och sen... blekna.
Vandra och blekna? Din själ?
Själen hos en vars legendariskt katastrofala omdöme
ledde till de blodigaste krigen nånsin i den här världen, i detta universum.
Du har hatat människor i århundraden, klandrat dem för dina fel.
Ja, de missbrukade sin makt, men du gav dem makten.
Tänkte du läka bort det ansvaret
genom att gömma dig i en grotta?
Jag kom inte för att hjälpa dig dö,
för att jag njuter av lukten av ruttnande drakkött och barnslig bravur.
Jag vill förtjäna min förlåtelse, så mina brott inte banar väg
för evig, helvetisk plåga i Subternia.
Det är vad som väntar oss båda.
Det är väldigt arrogant att anta att Granamyr den monstruöses själ
inte skulle möta samma fasor som min.
Men vi har en chans, du och jag.
Om vi och nya Trollkvinnan från Grayskull
kan återuppväcka dödens dimension, kanske du och jag kan få en plats där.
Universum är inte klar med nån av er än.
Det finns tid att göra nåt bra.
Vad händer? Funkade det? Hjälper du till?
Först en gåta. Det kommer alltid en gåta.
En passande sådan, därtill.
En paradox som är blind För magiker och kung tillika
Till skillnad från ormen, ju mer man tar Desto fler man lämnar kvar
Vad är det?
Makt, så klart.
Nej, inte makt.
"Ju fler du tar, desto fler lämnas kvar."
Svaret är "fotsteg".
Du kanske är redo.
Staven är bara en ledare.
Hon behöver tränas i Ka och Havoc.
Överlåt det åt mig.
Det var en perfekt gambit.
De arma dårarna misstänkte inget!
Och nu är varje del på sin plats.
Bönder, riddare...
Drottning
och kung.
Ser man på.
Åh, min upphöjda.
Du känner väl igen en varg...
i fårakläder.
Länge leve kungen!
Undertexter: Marie Roos