У центрі творіння лежить планета Етернія,
дивовижний світ подвійності.
Люди і монстри, чаклуни і полководці,
наука і чаклунство.
Як конфліктні брати,
ці сили вели війну з давніх-давен,
хоча правили всім поборники магії.
Але після катастрофічного одкровення...
секретів більше немає.
І кожне одкровення приносить з собою шанс на революцію.
НАВІТЬ ЗА КОРОЛЯМИ
Тікай, поки не збожеволів.
Не вір тому, що показує Субтернія.
Бо жах підкидає дрова у вогонь пекла,
а володар пекла зветься...
Я не відчуваю запаху страху.
Хіба ти не знаєш, смертний,
що відчай витісняє тут мрії,
а надія приходить сюди помирати?
Але навіть тут, у царствах Хаосу, ми віримо в порядок.
Страждання починаються лише після того,
як ти віддаси єдине надбання, яке не втрачає душа під кінець життя...
Твоє ім'я.
Моє ім'я?
Я — Адам,
принц Етернії,
хранитель секретів замку Сірого Черепа.
Поборник?
А я Орко,
його безстрашний друг з квиточком до Субтернії.
Ви...
Ми прийшли не битися.
Викравши силу, Скелетор відправив наших друзів у Субтернію.
Тож дай нам піти з Царства мертвих
з душами наших друзів, Клампа Чемпа й Фісто.
Реніус і Малкольм загинули як герої,
тож їхнє місце в кращому світі.
І де ж той світ?
Бо раю не стало, коли Лихо-Лін знищила Претернію.
До того ж вони чудово вписалися в мою колекцію.
І якщо я віддам ці скарби,
доведеться віддати і їхній смачнющий страх.
Жах, наскільки відчутний, що я й досі чую їхні крики.
Ні, я все ж залишу їх там, де вони є.
І знаєте, що варто було б повісити поруч з ними?
Вас.
От тобі й сила дипломатії.
То що, план Б?
Владою Сірого Черепа!
Я маю силу!
Оскільки ти запрошуєш друзів, думаю, мої друзі теж можуть зайти.
У кого енергія аж дзижчить?
Здається, я зараз чхну.
Ковбої люблять бабахкати.
Ось так: бах-бах-бах!
Ї-ха!
Кури тікають з курника прямо до вас.
Бачили?
Я влучив з першого пострілу!
Непогано для типа в короні.
Влучно, солдате!
Лицар завжди допомагає, ваша високосте.
Сподіваюся, вам сподобається.
Це я сама зробила.
Небесні сани, за мною!
- Тату? - Цей хуліган тебе ображає, синку?
Молодець, Адаме!
Увесь у татка.
Злодії!
Узурпатори!
Усі ви станете експонатами моєї колекції.
Провчи його, сину.
Тіло!
Прикрий очі. Я ввімкну світло в цьому підземеллі.
Вибухове прибуття, моя Чарівнице.
Беру з тебе приклад, поборнику.
Потім пофліртуєте. Забираймося з цієї діри.
Руйнівнику хмар, ми їдемо.
Завершуйте місію!
Я спалю вас живцем і пожиратиму ваше м'ясо,
а ваші душі тим часом просякне темний відчай!
Бо я — повелитель Суб...
Вибач, Сяєстраху.
Субтернію офіційно закрили.
Так!
Спрацювало!
Звичайно. Була б техніка, а люди будуть.
Плюс трохи магії.
Ти була просто неймовірною.
А ти?
Раніше ніхто не розбивав ворота пекла.
Як це чарівно:
ці малі нарешті зрозуміли те, що й ми всі вже давно.
Що ти всім розказував, тату?
Тату?
Мій королю!
Тату!
Ні!
«Ходімо на Зміїну гору», — казав він.
«Там завжди є робота».
Дві голови не кращі за одну, тож замовкни!
Ну все! Зараз як буцну!
Це я тебе буцну!
Прислужники всемогутньої Материнської Плати!
Був час, коли моєю улюбленою зброєю була магія, а не машина.
І коли жалюгідні плани без кінця провалювалися,
чи звинувачував я всі свої дурні заклинання й ідіотські замовляння?
Ні, діти мої.
Я звинувачував лише себе.
Але щойно здавшись на милість
технологій моєї єдиної справжньої матері,
я зрозумів, що мої невдачі — це не стільки моя провина,
скільки дурість, що вірив у магію.
І тепер, коли мій розум відкритий,
я довіряю лише тому, що бачу.
А бачу я лише Материнську Плату!
Слава всемогутній Платі!
Молодець, Скелеторе.
Ти шануєш матір.
І батька теж.
Ще одна душа, поглинута для Плати, мій володарю.
А як же Скелетор?
Після десятиліть дезертирства
він зрозумів свої помилки
і служить лише нам, мій повелителю.
Тепер він гідний прислужник Орди.
Віртуозно, пані Материнська Плато.
Вам вдалося те, що не вдалося всім іншим.
Отже, навернення етернійців триває.
Розкрийте мої махінації, моя правице.
Бо скоро я здобуду приз, в якому мені давно відмовляли.
І того дня
небо над Сірим Черепом буде кишіти армією Орди.
Його не поранили в бою, Мендоре.
То що з моїм татом?
Відмова органів, з якою я раніше не стикався, Адаме.
І ми досі не можемо знайти ліки.
Досі?
Ми взнали кілька тижнів тому.
Та ваш батько дозволив сказати діагноз лиш королеві й лорду Дункану.
Ви про це знали?
І відпустили його зі мною в Субтернію?
Його величність наполягав.
Адаме, боротися за душі своїх друзів пліч-о-пліч із сином,
поборником Сірого Черепа.
Це останнє бажання твого тата.
Останнє бажання? Ні!
Врятуй його, Тіло.
Як врятувала мене.
Навіть якби могла, я б їй не дозволив.
Смерть прийде за всіма, синку.
Так, навіть за королями.
Бережи сили, чоловіче.
Залишок сил
я витрачу на тих двох, кого люблю.
Я хочу поговорити з сім'єю. Наодинці, будь ласка.
Я не розумію, що ми хочемо начаклувати, Тіло.
Претернію.
Я хочу відбудувати Претернію,
щоб героям, як Реніус і Малкольм, було куди йти.
Але тепер, коли король Рандор скоро помре,
якщо я не відновлю Претернію, що буде з його душею?
Я не дам їй розвіятися і зникнути навіки.
І Адам має знати, що його батько отримає велику нагороду.
Може, Чарівниця допоможе?
Тепер Чарівниця — я,
тому зможу розібратися сама.
Не бігати до мами, щоб вирішувати проблеми.
Але просити допомоги в людей, які тебе люблять, теж непогано.
Тим паче, що часу в короля Рандора обмаль.
Моя благородна, прекрасна королево.
Ти прийшла до мене з небес, як янгол,
і подарувала мені десятиліття любові й сміху.
Найбільші мої пригоди, коли я був повелителем цієї землі, —
ті, які я розділив з тобою.
Дякую, що зробила з мене чоловіка, гідного такої жінки, як ти.
І дякую, що подарувала мені сина.
Адаме, моя гордість і радість.
Молюся, щоб ти знав те ж щастя, яке ти подарував мені як батьку.
Ти завжди мав більшу душу, ніж усі мешканці Етернії,
тобто тобі є чим поділитися.
Тому довго не чекай, щоб сказати Тілі про свої почуття.
Привіт, мамо.
Моє пташеня.
Ти станеш величною Чарівницею.
Але мати знає, коли її дитина в біді.
Чим тобі допомогти, Тіло?
Я хочу відновити Претернію силою Сірого Черепа
і всією магією Зоара, якою володію.
Але не виходить, мамо.
Я досі розбираюся, як це все працює, і, мабуть, я не досить сильна.
Сила тут ні до чого, Тіло.
Нам як Чарівницям були дані лише дари Зоара.
А Претернія була створена за допомогою магії всіх трьох старих богів:
Зоара, Ка та Ха'вока.
Тож щоб відновити Претернію,
потрібна допомога всіх трьох сил, які її створили.
Як?
Секрет Зміїної магії давно втрачений для людей.
Треба щось більше, ніж людина, щоб знайти його знову.
Потрібна Чарівниця.
Є ідеї, з чого почати?
Як Чарівниця я була навіки пов'язана з цим замком.
І коли Претернії не стало,
моя душа залишилася прив'язаною до цього місця, навіки безсилою.
Але ти, Тіло, —
перша Чарівниця, яка може покинути Сірий Череп.
Шукай силу Ка там, де її бачили востаннє,
у чарівних туманах Темнодиму.
Темнодим?
Навіть Субтернія не лякає мене так, як те місце.
Тому я піду сама.
Здається, це ще небезпечніше.
Дякую, мамо.
Ти зможеш, Тіло.
Ти завжди сяяла, коли на кону було твоє серце.
Чому ти не сказав, що вмираєш, тату?
Бо тоді ти як Хі-Мен зробив би все, що в твоїх силах, щоб урятувати мене.
А я цього не хочу.
Твоє місце тепер не на полі бою, бо ти Хі-Мен,
а в палаці, бо ти принц Адам.
Адже коли я помру,
ти, сину мій, станеш королем Етернії.
Тату, прошу.
Ти правитимеш як Адам чи як Хі-Мен?
Бо і тим, і тим не можна.
Король не може кинути підданих заради пригод.
Бути поборником Сірого Черепа вже й так важкий тягар.
Але якщо додати ще й корону,
це зламає навіть найсильнішу людину у всесвіті.
Тому ти мусиш зробити вибір, синку.
Я король, тож у мене його не було.
Мова про вибір між скіпетром і мечем.
Не плач,
бо я прожив довге життя.
У якому я відчув смак тріумфу, але не платив за нього ціну.
Я втрачав друзів, сім'ю, навіть брата.
Але я вмираю щасливішим, ніж інші люди.
Не тому, що був королем,
а просто тому, що я був твоїм чоловіком
і твоїм батьком.
Я люблю вас обох,
тому...
Промову виголосите лише ви, повелителю.
Після надгробної промови королева Марлена вас коронує.
Коронація, так скоро?
Тато лише вчора помер.
Тобто Етернія вже цілий день без короля.
Коронації завжди йдуть після похорон.
Це ціна, яку ми платимо за корону.
І як новий король,
ти маєш сказати підданим, що ти тут,
навіть якщо оплакуєш утрату.
Що мені сказати?
Скажи їм правду, сину.
А правда в тому, що ти дуже любив свого батька.
А він любив тебе.
Адаме, пора.
Серця етернійців розбиті втратою короля.
Бо його величність король Рандор був...
Король був...
Королем.
Якось я захотів велосипед.
Усі діти в Етерносі мали велосипеди,
і я попросив тата купити мені.
Та всі велосипеди були продані.
Він не наказав підданим зробити ще один. Знаєте, що він зробив?
Мій батько, король?
Він зібрав мені велосипед.
З мого старого, з новими запчастинами.
Він чотири ночі підганяв велосипед під мене.
Сам.
Мій батько не брав у руки інструментів до того тижня.
І коли він подарував мені велосипед, зібраний своїми руками,
мені забракло духу сказати, який він вийшов страшний.
Аматорський.
Соромно людям показати.
З мене сміялася б уся Етернія.
Я так і не їздив на велосипеді, який зібрав для мене тато.
Але тепер...
Я б віддав усі гроші, щоб покататися на тому велосипеді.
Хоч раз.
Ми втратили найкращого короля Етернії.
Готуючись одягнути корону,
я можу сказати одне: шкода,
що мені не стати таким чоловіком чи королем, яким був мій батько.
Тоді не приймай корону.
- Хто це сказав? Хто? - Що коїться?
Хто це сказав?
Той, у кого вкрали право первородства.
Я Келдор, брат Рандора
і законний правитель Етерносу.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова