‫בלב הבריאה נמצא כוכב הלכת איטרניה,‬
‫עולם מופלא של דואליות.‬
‫אנשים ומפלצות, קוסמים ומצביאים,‬
‫מדע וכשפים.‬
‫כמו אחים במחלוקת,‬
‫הכוחות האלה ניהלו מלחמה במשך עידנים,‬
‫אף שמגני הקסם שלטו.‬
‫אבל לאחר התגלות הרת אסון...‬
‫הסודות אינם עוד.‬
‫ועם כל התגלות...‬
‫- שליטי היקום: מהפכה -‬
‫באה ההבטחה למהפכה.‬
‫- אפילו מלכים -‬
‫תברח לפני שתצא מדעתך.‬
‫אל תסמוך על מה שסאבטרניה מראה.‬
‫כי האימה מתדלקת את אש הגיהינום,‬
‫אשר אדונו נקרא...‬
‫איני מריח פחד.‬
‫אינך יודע, בן תמותה,‬
‫שכאן ייאוש מחליף את החלום‬
‫והתקווה מגיעה כדי למות?‬
‫אבל אפילו כאן, בממלכות הכאוס,‬ ‫אנחנו מאמינים בסדר.‬
‫הסבל מתחיל רק אחרי שאתה מציע‬
‫את הרכוש היחיד שעדיין יש לנשמה בסוף חייה.‬
‫שמך.‬
‫שמי?‬
‫אני אדם,‬
‫נסיך איטרניה,‬
‫ומגן סודות טירת גולגולת.‬
‫המגן?‬
‫ואני אורקו,‬
‫חברו חסר הפחד עם כרטיס קטן לסאבטרניה.‬
‫אתם...‬
‫לא באנו להילחם, פחד־זוהר.‬
‫חברינו נשלחו לסאבטרניה‬ ‫על ידי סקלטור כשהוא גנב את הכוח.‬
‫אז נבקש שתיתן לנו לעזוב את ארץ המתים‬ ‫עם נשמותיהם של חברינו, קלאמפ־צ'אמפ ופיסטו.‬
‫רייניוס ומלקולם מתו כגיבורים,‬
‫אז הם שייכים למקום טוב יותר מזה.‬
‫ואיפה המקום הזה,‬
‫כי השמיים נפלו‬ ‫כשאוויל־לין השמידה את פרטרניה?‬
‫חוץ מזה, הם תוספות מושלמות לאוסף שלי.‬
‫ואם אוותר על האוצרות האלה,‬
‫אצטרך לוותר על כל הפחד הטעים שלהם.‬
‫אימה מוחשית כל כך,‬ ‫שעדיין אפשר לשמוע את הצרחות שלהם.‬
‫לא, אני חושב שאשאיר אותם בדיוק איפה שהם.‬
‫ואתה יודע מה ייראה טוב עוד יותר תלוי לידם?‬
‫אתם.‬
‫חסל דיפלומטיה.‬
‫נעבור לתוכנית ב'?‬
‫בעוצמת כוחה של טירת גולגולת!‬
‫הכוח בידיי!‬
‫מכיוון שאתה מזמין את החברים שלך,‬ ‫אני מניח שגם שלי יכולים לבוא.‬
‫עוד מישהו מרגיש מזומזם?‬
‫אני מרגיש עיטוש מגיע.‬
‫אפילו בוקרים יורים.‬
‫כזה, "פיו־פיו־פיו!"‬
‫יי־הא!‬
‫תרנגולות שנמלטו מהלול מגיעות לכיוונכם.‬
‫ראיתם את זה?‬
‫פגעתי בו בירייה הראשונה!‬
‫לא רע בשביל בחור עם כתר.‬
‫יופי של כוונת, חיילת!‬
‫חיילים תמיד מושיטים יד, הוד מעלתך.‬
‫נקווה שתאהב את מרסק העננים.‬
‫הכנתי אותו בעצמי.‬
‫מזחלות שמיים, איתי!‬
‫אבא?‬ ‫-הבריון הזה מטריד אותך, בן?‬
‫כל הכבוד, אדם!‬
‫זה הבן שלי.‬
‫גנבים!‬
‫גזלני שלטון.‬
‫כולכם תהפכו להיות חלק מהאוסף שלי.‬
‫תתפוס אותו, בן.‬
‫טילה!‬
‫תכסו את העיניים.‬ ‫אני אדליק את האורות בצינוק הזה.‬
‫כניסה נפיצה,‬
‫קוסמת שלי.‬
‫אני רק הולכת בעקבותיך, גיבור שלי.‬
‫תפלרטטו אחר כך, שניכם. בואו נצא מהחור הזה.‬
‫מרסק העננים, אנחנו בדרך.‬
‫תגמרו את הסיפור!‬
‫אני אשרוף אתכם בחיים ואוכל את בשרכם‬
‫בזמן שנשמותיכם יושרו בייאוש אפל!‬
‫כי אני האדון של סאב...‬
‫סליחה, פחד־זוהר.‬
‫סאבטרניה נסגרת באופן רשמי.‬
‫כן!‬
‫זה הצליח!‬
‫באופן טבעי.‬ ‫כשיש לך טכנולוגיה, יש לך כישרון.‬
‫וקצת קסם לעולם לא מזיק.‬
‫היית מדהימה שם.‬
‫מה איתך?‬
‫אף אחד מעולם לא ניפץ את השער לגיהינום.‬
‫אני חושב שזה ממש מקסים‬
‫ששני הילדים האלה רואים‬ ‫את מה שכולנו ראינו לפני שנים.‬
‫מה אמרת לאנשים, אבא?‬
‫אבא?‬
‫מלכי!‬
‫אבא!‬
‫אוי, לא.‬
‫"בואו נלך להר הנחש", הוא אמר.‬
‫"הם תמיד מחפשים עובדים."‬
‫שני ראשים לא טובים מאחד, אז תשתוק!‬
‫זהו! אתה תחטוף, ראש תחת!‬
‫אתה הראש תחת!‬
‫משרתי לוח־האם הכול יכולה!‬
‫הייתה תקופה שבה קסם, לא מכונה,‬
‫היה הנשק המועדף עליי.‬
‫וכאשר תוכנית אחרי תוכנית‬ ‫מעוררות רחמים התפרקו,‬
‫האם האשמתי את כל הכישופים המטופשים‬ ‫והלחשים האידיוטיים שלי?‬
‫לא, ילדיי.‬
‫האשמתי רק את עצמי.‬
‫אבל ברגע שבו התמסרתי‬
‫למגע הטכנולוגי של אימי האחת והיחידה,‬
‫הבנתי שהבל כישלונותיי לא היה באשמתי‬
‫באותה מידה שזו הייתה שטות האמונה בקסם.‬
‫ועכשיו כשהראש שלי פתוח,‬
‫אני סומך רק על מה שאני רואה.‬
‫ואני רואה רק‬
‫את לוח־האם!‬
‫השבח ללוח הכול יכולה!‬
‫כל הכבוד, סקלטור.‬
‫אתה מכבד את אימך.‬
‫כמו גם את אביך.‬
‫עוד נשמה שנספגה עבור הלוח, אדוני.‬
‫ומה עם סקלטור?‬
‫אחרי עשרות שנים של עריקה,‬
‫הוא ראה את הטעות במעשיו‬
‫ומשרת רק אותנו, אדוני.‬
‫כעת הוא חבר ראוי בשבט.‬
‫מופתי ביותר, גברת לוח־אם.‬
‫הצלחת במה שכל האחרים אכזבו אותי.‬
‫וכך, ההמרה הנצחית נמשכת.‬
‫הגשימי את מזימותיי, יד ימיני.‬
‫כי בקרוב אקח את הפרס שנמנע ממני זה זמן רב.‬
‫וביום ההוא,‬
‫השמיים מעל טירת גולגולת ימלאו בצבא השבט.‬
‫הוא לא נפגע במהלך הקרב, מנדור.‬
‫אז מה קרה לאבא שלי?‬
‫זה סוג של כשל איברים‬ ‫שמעולם לא נתקלתי בו, אדם.‬
‫ואנחנו עדיין לא מוצאים תרופה.‬
‫עדיין?‬
‫גילינו את זה לפני שבועות, אדוני.‬
‫אך אביך אסר עליי לחלוק את האבחנה‬ ‫עם איש מלבד המלכה והלורד דנקן.‬
‫ידעת על זה?‬
‫איך יכולת לתת לו לבוא איתי לסאבטרניה?‬
‫לא ניתן היה לשכנע את הוד מעלתו.‬
‫אדם, להילחם על נשמות חבריו לצד בנו,‬
‫מגן טירת גולגולת,‬
‫זו הייתה המשאלה האחרונה של אביך.‬
‫משאלה אחרונה? לא!‬
‫תצילי אותו, טילה.‬
‫כמו שהצלת אותי.‬
‫גם אם היא הייתה יכולה, לא הייתי מרשה לה.‬
‫המוות מגיע עבור כולנו, בני.‬
‫כן, הוא מגיע אפילו עבור מלכים.‬
‫תשמור על כוחך, בעלי.‬
‫את המעט שנשאר לי,‬
‫עליי לבזבז על שתי אהבותיי הגדולות.‬
‫אני רוצה לדבר עם משפחתי. לבד, בבקשה.‬
‫אני לא מבין,‬ ‫למה אנחנו מנסים לגרום להופיע, טילה.‬
‫פרטרניה.‬
‫ניסיתי לבנות מחדש את פרטרניה‬
‫כדי שלנשמות גיבורים‬ ‫כמו רייניוס ומלקולם יהיה לאן ללכת.‬
‫אך כעת, כשהמלך רנדור עומד למות,‬
‫אם לא אשקם את פרטרניה, מה יקרה לנשמתו?‬
‫לא אוכל לתת לה להתפוגג ולהיעלם לנצח.‬
‫ואדם צריך לדעת‬ ‫שאביו ימשיך אל הגמול הגדול שלו.‬
‫אולי הקוסמת תוכל לעזור?‬
‫אני הקוסמת עכשיו,‬
‫אז אני אמורה לפתור את זה בעצמי.‬
‫לא אוכל לבקש מאימי לפתור את בעיותיי תמיד.‬
‫אבל זה בסדר לבקש עזרה‬ ‫מאנשים שאוהבים אותך, טילה.‬
‫במיוחד כי זמנו של המלך רנדור אוזל.‬
‫מלכתי האצילית והיפה.‬
‫באת אליי מהשמיים כמו מלאך,‬
‫ובירכת אותי בעשרות שנים של אהבה וצחוק.‬
‫ההרפתקאות הגדולות ביותר‬ ‫שאי פעם יצאתי אליהן כשליט הארץ הזו‬
‫היו אלה שחלקתי איתך.‬
‫תודה שהפכת אותי לגבר שראוי לאישה כמוך.‬
‫ותודה שהבאת את הבן שלנו.‬
‫אדם, מקור גאוותי ושמחתי.‬
‫אני מתפלל שתדע את אותו אושר שהענקת לי כאב,‬
‫כשתהיה כזה.‬
‫תמיד היה לך יותר לב מכל אחד באיטרניה,‬
‫מה שאומר שיש לך הרבה לחלוק.‬
‫אז אל תחכה יותר מדי כדי לספר לטילה‬ ‫איך אתה מרגיש באמת.‬
‫היי, אימא.‬
‫הציפור הקטנה שלי.‬
‫את קוסמת מהוללת.‬
‫אבל אימא יודעת כאשר הילדה שלה בצרות.‬
‫איך אוכל לעזור, טילה?‬
‫ניסיתי לשקם את פרטרניה,‬
‫תוך שימוש בכוחה של טירת גולגולת‬ ‫וכל טיפת קסם זואר בשליטתי.‬
‫אבל אני לא מסוגלת, אימא.‬
‫אני עדיין מנסה להבין את כל זה,‬ ‫ואני מניחה שאני לא חזקה מספיק.‬
‫זה לא קשור לכוח, טילה.‬
‫רק המתנות של זואר הוענקו לנו כקוסמות.‬
‫ופרטרניה נוצרה באמצעות הקסם‬ ‫של כל שלושת האלים העתיקים,‬
‫זואר,‬
‫קה והאבוק.‬
‫אז כדי לשקם את פרטרניה,‬
‫תזדקקי לעזרת כל שלושת הכוחות שיצרו אותה.‬
‫איך?‬
‫הסוד של קסם הנחש‬ ‫אבד לבני האנוש לפני עידנים.‬
‫אז יידרש משהו יותר מאנושי‬ ‫כדי למצוא אותו שוב.‬
‫תידרש קוסמת.‬
‫יש לך מושג איפה להתחיל?‬
‫כקוסמת, הייתי כבולה לטירה הזו באופן נצחי.‬
‫וכעת שפרטרניה איננה,‬
‫נשמתי נשארת קשורה למקום הזה,‬
‫חסרת כוח לנצח נצחים.‬
‫אבל את, טילה,‬
‫את הקוסמת הראשונה‬ ‫שיכולה לצאת מטירת גולגולת.‬
‫אז תחפשי את מלאכתו של קה‬ ‫היכן שהיא נראתה לאחרונה,‬
‫בערפיליות הקסומות של עשן־אפל.‬
‫עשן־אפל?‬
‫אפילו סאבטרניה לא מפחידה אותי‬ ‫כמו המקום הזה.‬
‫לכן אני הולכת לבד.‬
‫זה נשמע מסוכן אפילו יותר.‬
‫תודה, אימא.‬
‫את מסוגלת, טילה.‬
‫תמיד הברקת הכי הרבה‬
‫כאשר ליבך הוטל על הכף.‬
‫למה לא סיפרת לי שאתה גוסס, אבא?‬
‫כי אז היית עושה כל שביכולתך כהי־מן‬
‫כדי להציל אותי.‬
‫ואני לא רוצה את זה.‬
‫מקומך כעת אינו בשדה הקרב כהי־מן,‬
‫אלא בארמון בתור הנסיך אדם.‬
‫כי ברגע שאשאף את נשימתי האחרונה,‬
‫אתה, בני, תהפוך למלך של איטרניה.‬
‫אבא, בבקשה.‬
‫אך האם תשלוט כאדם‬
‫או כהי־מן?‬
‫זה לא יכול להיות גם וגם.‬
‫מלך לא יכול לנטוש את נתיניו למען הרפתקאות.‬
‫להיות המגן של טירת גולגולת‬ ‫זה נטל כבד בפני עצמו.‬
‫אבל הוספת כתר לזה‬
‫עלולה לשבור אפילו‬ ‫את האדם החזק ביותר ביקום.‬
‫אז תהיה חייב לבחור, בן.‬
‫בחירה שמעולם לא נאלצתי לקבל כמלך.‬
‫בחירה בין השרביט לחרב.‬
‫בלי דמעות,‬
‫כי חייתי חיים ארוכים.‬ ‫חיים שבהם טעמתי את טעם הניצחון,‬
‫אך לא בלי לשלם את המחיר.‬
‫איבדתי חברים, משפחה, אפילו אח.‬
‫ועם זאת, אני מת עם יותר מזל מהרוב.‬
‫לא כי הייתי מלך,‬
‫אלא רק כי הייתי בעלך,‬
‫ואבא שלך.‬
‫אני אוהב את שניכם...‬
‫אז...‬
‫אתה תהיה הדובר היחיד, אדוני.‬
‫ואחרי שתספיד את אביך,‬
‫אז המלכה מרלנה תכתיר אותך.‬
‫חייבים לערוך את ההכתרה מהר כל כך?‬
‫אבא איננו רק יום אחד.‬
‫כלומר, לאיטרניה אין מלך‬ ‫במשך זמן רב באותה מידה.‬
‫הכתרות תמיד באות אחרי הלוויות, אדם.‬
‫זה המחיר שאנו משלמים כדי לחבוש את הכתר.‬ ‫ובתור המלך החדש,‬
‫עליך לומר לנתיניך שאתה כאן בשבילם,‬
‫גם אם אתה שקוע עמוק בתוך יגון.‬
‫מה אני אמור להגיד?‬
‫פשוט תגיד להם את האמת, בן.‬
‫והאמת היא שאהבת את אביך מאוד.‬
‫והוא אהב אותך.‬
‫אדם,‬
‫הגיע הזמן.‬
‫לבבות האיטרניים כבדים מאובדן שליטנו.‬
‫כי הוד מעלתו המלך רנדור היה...‬
‫המלך היה...‬
‫המלך.‬
‫פעם רציתי אופני בילו.‬
‫לכל ילדי איטרנוס היו אופני בילו אז‬ ‫וביקשתי מאבי לקנות לי זוג.‬
‫אך כל אופני הבילו נמכרו.‬
‫אז במקום להורות לנתיניו להכין עוד,‬ ‫אתם יודעים מה הוא עשה?‬
‫אבא שלי, המלך?‬
‫הוא בנה לי אופני בילו.‬
‫הוא השתמש באופניי הישנים‬ ‫והוסיף חלקים חדשים.‬
‫ובמשך ארבעה לילות,‬ ‫הוא התאים את האופניים עבורי.‬
‫לגמרי לבדו.‬
‫אבי מעולם לא ענד חגורת כלים בחייו,‬
‫עד אותו שבוע.‬
‫וכשהוא סוף סוף הציג לי את אופני הבילו‬ ‫שהוא בנה במו ידיו,‬
‫לא היה לי לב לומר לו כמה רע הם נראו.‬
‫כמה תוצרת בית.‬
‫לא יכולתי לרכוב עליהם בציבור.‬ ‫כל איטרניה הייתה לועגת לי.‬
‫ומעולם לא רכבתי על אופני הבילו‬ ‫שאבי בנה בשבילי.‬
‫אבל עכשיו...‬
‫הייתי נותן את כל הכסף שבעולם‬ ‫כדי לרכוב על האופניים ההם,‬
‫רק פעם אחת.‬
‫איבדנו את המלך הטוב ביותר‬ ‫שאיטרניה ידעה אי פעם.‬
‫ובזמן שאני מתכונן לחבוש את הכתר,‬ ‫אני יכול רק לומר שאני מצטער‬
‫שלעולם לא אהיה חצי הגבר,‬
‫או המלך, שאבי היה.‬
‫אז אל תקבל את הכתר.‬
‫מי אמר את זה? מי זה היה?‬ ‫-מה קורה?‬
‫מי אמר את זה?‬
‫מישהו שזכותו מלידה נגזלה.‬
‫אני קלדור, אחיו של רנדור,‬
‫והשליט החוקי של איטרנוס.‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬