ССАВЦІ
Як буде французькою «безсумнівно, беззаперечно
п'янка та чаруюча»?
Скажи.
«Седуйсант».
«Сед-ві-сонт».
«Седуйсант».
«Седві-сонт». «Седуйсонт».
Дякую, Букуро.
Гаразд. Ходімо?
Що це?
Це моя улюблена книга, я хочу її тобі подарувати.
«МОБІ ДІК» ІЛЮСТРАЦІЇ РОКВЕЛЛА КЕНТА
Люба, це таке мило.
Я шануватиму її.
З днем народження.
7 РОКІВ ТОМУ
Це капітан Сукі.
Шкіпере, це Амандін.
- Радий знайомству. - Навзаєм.
Забагато куркуми. Ще раз.
Де мої кляті молюски, Керрі? Прокинься!
- Ну ж бо, морські гребінці! - Шеф-кухарю!
- Добре, Джеймі. Щіпку шафрану. - Так, шеф-кухарю.
Вибач, це я.
- Що сталося? - Це я винен, вибачте.
Прибери! Тридцять клятих фунтів на довбаній підлозі.
Тупий недоумок. Хто ти?
Тупий недоумок.
Починай спочатку. Шафран із твоєї платні.
То де ви познайомилися?
Я вивчаю ринок,
а Джек створював фокус-групу для нового застосунку,
тож ми зустрілися на роботі.
«Годі казати це, Візнейле!
Звісно, він клятий фермер!»
Не знаю, що зі мною.
Я не впускав баняків років п'ять.
Тобі треба поспати, Джеймі.
Я тебе кохаю А, цілую
Перепрошую, я не хотів… Я думав, що їду донизу.
Ну, я їду донизу.
Перепрошую. Це я. Знаю. Мені шкода.
Я щойно… Мені дуже…
Ви справді це зробили.
Думав, що гірше сьогодні вже не буде.
Стає ще гірше. Перепрошую. Мені дуже…
- Якщо хтось зайде, я скажу, що це я. - Не хвилюйтеся, я теж.
Справді, я…
- Добраніч. - Добраніч. Мені дуже шкода.
До біса все.
Хочете випити?
Ні, якщо ви не проти, я просто тихо стрибну за борт.
Спершу вам треба випити.
Дякую.
- Будьмо. - Будьмо.
Я Джеймі, до речі. Радий познайомитися.
Ви наче хвилюєтеся.
- Я не хвилююся. - Хвилюєтеся.
Це не так. Просто нам…
Нам не можна спілкуватися з гостями, тож…
- Хто сказав? - Просто правила.
Чиї правила?
Люсьєна.
Люсьєн працює в Джека, а Джек – мій наречений.
Так. Ні, мені… шкода.
У мене був неприємний день.
Вітаю, до речі. Він наче приємна людина.
Ви з ним говорили?
Якось. Він мені: «Вітаю». А я: «Доброго ранку».
Моє тверде переконання ґрунтується саме на цьому.
Але я знаюся на людях, отже…
А що скажете про мене?
У тому й справа, що тут багато факторів. Стільки треба опрацювати.
Знаєте, якщо заглибитися,
дійти до самої суті,
я б сказав, що ви безперечно, безсумнівно
француженка, якщо не бельгійка.
Перша здогадка правильна. Овва, ви справді знавець.
Гаразд.
Кава – міцна, чорна, без цукру.
Алергія на каштани й червоне вино.
Полюбляєте теплий хліб і молюски, особливо устриці.
Загалом невимоглива.
Не любите свинину, копчену рибу й субпродукти.
Якого біса? Як вам це вдалося?
Це чари.
Бачите?
- Скажіть. - Ми…
Що ж, нам дають дані про всіх гостей, які є на борту.
- Жартуєте. - Ні, про їхні вподобання.
Навіть є фото. Ламіноване.
Як це – ламіноване?
Укрите плівкою.
Навіщо?
На кухні брудно.
Може, щоб ви могли…
на мене.
Навіть не знаю, що сказати на це.
- А ви? - Я?
- Так. Про що ви мрієте? - Я…
Я хочу мати власний ресторан.
Як ваш бос? Бо він, схоже, виродок.
Люсьєн? Ні, він геній.
Відверто кажучи, він вимагає досконалості.
А ви досконалі?
Ще ні, але буду.
Звідки ви знаєте?
Важко…
Знаєте, я отримав цю роботу. Я лише про це й мріяв –
працювати на Люсьєна, справді, але є одна проблема.
Морська хвороба.
Знаєте? У мене вона є.
Якось я пішов у парк на гойдалки, знаєте?
Я ішов до каруселі, сідав на неї
і крутився чотири години щодня,
просто крутився і крутився.
Чотири години щодня впродовж двох тижнів,
і зрештою вилікувався.
Гарна у вас мрія.
- Я теж так кажу. - Справді гарна.
Що ви читаєте?
Що за книжка?
«Мобі Дік».
- Читали? - Ні. Я бачив фільм.
Грегорі Пек, так? І, звісно, кит.
Ви ж чули, як кажуть. Грегорі Пек – чудова, щира людина.
Кит – просто жах. Зіркова хвороба.
Не хотів виходити з трейлера.
Знаєте, як це буває.
«Чому стародавні перси вважали море священним?»
Перепрошую?
«Чому греки приділили йому окреме божество?
Безперечно, усе це щось та означає».
«Але ж той самий образ бачимо й ми в усіх річках та океанах».
«Це образ незбагненної таїни життя;
оце вам і ключ до всієї загадки».
То як ви його назвете?
Назву що?
Ваш ресторан.
От трясця!
- Боже… Погляньте! - Якого біса?
Бляха!
Я не… Ви це бачили?
Якого біса?
- Трясця, що це було? - Не знаю. Я…
Амандін.
Джеку.
Усе гаразд?
Усе гаразд.
- Хто це? - Це…
Вітаю, я Джеймі. Ми щойно бачили…
Знаєте, я іду спати. Ти йдеш, Джеку?
- Звісно. - Так.
Рада знайомству, Джеймі.
Добраніч, Джеймі.
Добраніч, сер.
Джеймі, на хвилинку.
- Так, шеф-кухарю. - Пакуй речі.
- Що? - Ти почув.
- Що я зробив? - Ти торкнувся гості.
І не простої гості. Ні.
Нареченої довбня, який володіє цією клятою яхтою!
- Ти чіплявся до неї! - Що?
Це моя праця, вилупку!
- Моя праця! Моя репутація! - Гаразд.
Дозвольте, я поясню, гаразд? Не так усе було.
Мене не цікавить, що було.
Мене цікавить лише те, що є зараз!
Чому ви постійно кричите?
- Що? - І лаєтеся. Бляха, я все розумію.
Усе має бути ідеальним.
Як я буду на вашому місці, то слухатиму людей.
- Я не лише… - Зачекай. Стій!
Як ти будеш на моєму місці?
Ти на моєму…
Так.
«Засолена в улуні форель з диким щавлем».
Не у звичайному улуні.
Ні, це має бути Те Гуань Інь, який виріс на західному схилі гори Фудзі.
Проте чи помічали ви,
як високогірний танін реагує зі щавлевою кислотою у форелі?
Це поєднання створює трохи неприємний гіркуватий присмак,
пробачте мої слова, присмак котячої сечі.
Кляті чайні поради. Проблему вирішено.
Трясця!
Ви щось переплутали.
Це мій номер.
СТАНЦІЯ «СЕНТ-ДЖЕЙМСЬКИЙ ПАРК»
Вітаю вдома, Джеймі.
Який то був кит?
Кашалот? Фінвал?
- Гринда звичайна. - Не знаю.
Але він піднявся, глянув на нас
і зник під водою.
Гаразд.
Що ж…
Це чудово!
Знаєш, кити – це ссавці.
Вони живуть на глибині, але спливають на поверхню, щоб дихати.
Один з них зробив це перед вами,
і через це ти хочеш кинути Ґейл?
Я не кидаю Ґейл.
- Ця дівчина… - Амандін.
- Вона виходить заміж. - Знаю.
- За мільярдера. - Сина мільярдера.
Джек і дня не працював. У нього немає роботи.
Йому й не треба. Ти б працював, якби не мусив?
- Думаю, вона вагається. - Гаразд.
То й що? Ти її більше ніколи не побачиш.
Вона мені написала.
- Коли? - Учора.
- Звідки в неї твій номер? - Я їй дав.
- Навіщо? - Не знаю.
Що написала?
Ось що: «Маю запитання».
Гаразд.
То ти відповіси?
Я вже відповів.
- Можна дещо спитати? - Так.
Ти кохаєш Ґейл.
Це не запитання.
Ти кохаєш Ґейл?
Кохаю. Так.
Хочеш бути з Ґейл?
Так. Я хочу бути з Ґейл.
Добре, то напиши їй, що в тебе грип.
- У мене грип? - Грип.
У мене грип.
Містер Джеймі?
Так.
Міс Дюбуа прийме вас у своєму люксі.
У люксі?
Дякую.
Привіт.
Ти прийшов.
Ти сказала, що маєш запитання.
Ти граєш у «Скрабл»?
Це запитання?
Ні.
Обирай першим.
Гаразд, звісно. Давай… Добре.
Гаразд. Зіграймо в «Скрабл».
Чому тебе звільнили?
Це те запитання?
Ні.
Це нервова робота.
Кадри змінюються.
- Тебе звільнив Джек? - Я сам себе звільнив.
Я порушив правила.
СМАРАГД
Подвійна літера і «Скрабл».
- Шістдесят три. - Добре.
У тебе є дівчина?
- Це те запитання? - Ні.
Так.
Вона знає, що ти тут?
Джек знає, що ти тут?
«Цегла», сім.
«Чарунки».
Вісімдесят три.
Ні, не знає.
Але дізнається.
- Звідки? - Це його готель.
- Це готель Джека? - Його батька. Чи обох.
Не знаю напевно.
Але в них усюди камери.
То як її звати?
- Кого? - Твою кохану.
Її ім'я не має значення.
Для неї має.
«Рапіра». Двадцять три.
Чому ти дав мені свій номер?
Це те запитання?
- Ні. - Я просто був люб'язним.
- Люб'язним. - Я не мав нічого на думці,
мене щойно звільнили. Мене влупили головою.
Це було… Що це?
Опірка. Від французького слова, яке означає «пір'я».
Англійською це дієслово.
Означає опіряти…
То яке запитання?
Запитання таке.
Ти віриш у знаки?
Знаки?
Моя бабуся казала: «Життя – це страждання,
мука, біль, спустошення, хаос, замішання, а потім смерть.
Але в темряві є проблиски світла,
промінці надії.
Шукай знаки, підказки…».
Можна тебе зупинити на цьому? Ти про кита?
Розумієш, у чому річ… Кити – ссавці.
Вони мусять спливати на поверхню, щоб дихати.
У цьому й справа.
Знаєш що?
Мені варто піти.
Гра ще не закінчилась.
Закінчилась.
Я не вірю в знаки. Я кохаю Ґейл.
- Ясно? - Наче шторм?
- Що? - Шторм на морі?
Наче шквал?
Ні, наче Ґейл, мою дівчину, яку я кохаю, ясно?
До речі, ти виходиш заміж.
Чи не виходиш. Не знаю. Це не моя справа.
Дякую за гру. Це було щось дивне.
- Добраніч. - Ти проігноруєш його?
То не був знак.
То був кит.
Ні, не той знак.
- Ось цей. - Який саме?
- Цей. - Де?
Тут.
Гаразд. Звісно.
Зробімо це, гаразд?
Що у нас тут? У нас є «цегла».
«Чар… Смарагди».
«Чарунки з цеглою».
«Рапірні чарунки з цеглою опіряють смарагди»?
- Ти про це? - Поглянь ще раз.
- Не бачу. - Он же він.
Байдуже, я не бачу.
Гаразд. Дивись.
ЦЕ ОПІР ЛАГІДНИМ ЧАРАМ МОРЯ
Привіт! Як твій дівчачий вечір?
Було… весело.
Ти поїла? Сашимі неймовірні.
Так. Зачекай хвильку.
Я ж…
Ти хочеш поговорити.
Що це?
Я знайшла це у ванній, у смітнику.
Чиї вони?
Чиї це трусики?
Прибиральниці?
- Клятої прибиральниці? - Я ніколи…
- Маячня! - Зачекай! Амандін!
Глянь мені в очі, Джеку. Чиї вони?
Я…
Мені дуже шкода.
То була дурнувата помилка.
Я…
Ти мене ошукала?
Бувай, Джеку.
Зачекай.
Ми можемо про це поговорити?
У мене дехто є.
У нас зустріч за 30 хвилин.
Що ти робиш?
Господи, що ти робиш?
Привіт.
Хочеш випити?
У мене є 2,65 фунта.
- У мене 10 євро. - Гаразд.
Це божевілля.
Я тебе не знаю, не знаю нічого про тебе.
Яку каву я люблю?
Міцну, чорну, без цукру.
- Алергії? - На каштани і червоне вино.
Що я люблю?
Теплий хліб, молюски.
- Особливо? - Особливо устриці.
Ти не торкнешся свинини, копченої риби й субпродуктів.
Ти мусиш знати ще дещо про мене.
- Що саме? - Я вагітна.
Переклад субтитрів: Олена Скібіцька
Творчий керівник Галина Шрам