Luce, ja no puc més. Digues alguna cosa. El que sigui. Si us plau.
Hem guanyat. Hem vençut el Winkman.
Hem recuperat el mirall, el té el Barnes. El George tornarà aviat.
Et pots relaxar. S'ha acabat.
No, no s'ha acabat.
Hem estat a punt de morir, tot pel teu coi d'aposta,
i ara tots els reliquiaris de Londres ens volen matar.
Podrien estar vigilant-nos. O esperant-nos a casa.
I tot plegat per a què?
¿Quin sentit té, si acabem apunyalats
o al fons del Tàmesi sense que li importi a ningú?
No em sembla una victòria.
Ho sento.
Tenies raó.
M'he deixat endur del tot per l'encàrrec.
He estat impulsiu i temerari.
Només volia demanar-te
que no ens deixis.
Si us plau.
O, més ben dit,
que no em deixis a mi.
Sincerament, el fons del Tàmesi abans semblava molt més atractiu.
I a ningú li hauria importat.
Però ara…
Guarda granader o policia?
Guarda granader.
Molt bé.
Però si el George et veu amb la seva ouera,
jo no responc de les conseqüències.
Tenia raó sobre el llibre de Dulac, oi? És ple de bajanades.
Divagacions sobre saber prohibit i misteris de la creació.
No has vist aquest tros sobre Bickerstaff? Mira.
"Sí, el vaig matar.
Vaig emprar la pistola del pare.
El vaig segellar amb ferro i colgar a terra.
Tanmateix, encara el veig en cloure els ulls,
cobert amb la capa de vellut, practicant els seus rituals."
Mary Dulac va matar Bickerstaff? Per què?
"Al·legaré legítima defensa.
El murri del seu criat m'agafà. El doctor posà el vidre davant meu.
Una ullada, i vaig sentir que se'm trabucava l'enteniment."
Llavors li va disparar abans que la matés amb el mirall?
- Res a dir. - No, espera.
"Perquè aquest espill resultà no ser un mirall,
sinó una finestra."
Que donava a on?
"No goso dir més i no em queda ningú en qui confiar.
Aquella ullada em condemnà. Veure'n més és tot el que desitjo."
Lockwood, mira.
Mira la il·lustració.
Mira el mirall.
On coi és el George?
ONADA DE MORTS SENSE EXPLICACIÓ
FANTASMES ENTRE NOSALTRES
EL CONTACTE AMB UN FANTASMA MATA
MORTS
IMPOSICIÓ D'UN TOC DE QUEDA
COMMOCIÓ ECONÒMICA
FERRO, PLATA, SAL: LA MILLOR DEFENSA
ACCIONS
BASADA EN LES NOVEL·LES DE JONATHAN STROUD
ALGUNS JOVES PERCEBEN FANTASMES
MORTS
"EL PROBLEMA" 50 ANYS ENÇÀ
No passa res.
Tranquil.
Pamela?
Ho sento. T'he espantat.
- No. M'alegro de veure't. - Que bé que hagis vingut.
Em preocupava que canviessis de parer.
Segur que ningú t'ha seguit?
Hauríem d'anar a dins i posar fil a l'agulla.
Com ha anat? La Flo Ossos aquella no ha intentat robar-te'l?
No, no ha sigut difícil.
El Lockwood i la Lucy s'han lluït i m'han deixat el tedi a mi, com sempre.
No et menystinguis, George.
Potser ells tenen un gran talent,
però creu-me, qui farà història ets tu.
Això penses?
Has fet bé. Si el DRCP s'hagués apoderat del vidre d'ossos,
s'hauria perdut per sempre, al forn,
amb tot el que ens pot ensenyar sobre el Problema.
L'únic que fan és destruir coses.
Mai n'aprendran. Però tu i jo, sí.
Ho esbrinarem tot.
No t'importa, oi?
- Mentre no t'escapis amb això. - Ni pensar-ho. Et necessito.
Som-hi. Et vull ensenyar el que he estat fent.
Què saps? Què has vist? On l'ha portat, ell?
Estàveu enfeinats fent de parelleta, no? Clar que s'ha buscat una altra amiga!
- Lucy, què diu? - Alguna cosa d'una amiga.
Quina amiga? La Flo? El George no té amistats a part de…
La Joplin.
Ella no faria res de dolent, no?
La mort s'acosta,
i ell ha anat a trobar-s'hi, amb ella.
També controla la Joplin. Tothom que s'hi acosta perd el cap.
Digues on són.
T'ho diré si m'hi portes.
- A on? - A veure el senyor.
- El Bickerstaff. - Són al cementiri.
Amb els morts.
A punt d'unir-s'hi.
I tot per culpa vostra.
És buit. El George s'ha oblidat de comprar material.
No. És culpa meva. M'hauria d'haver adonat de què li passava.
No. Tot va començar quan vaig arribar. Vaig carregar-me la vostra relació.
Una miserable capseta de bombes de sal.
Això és un malson. La dinyarem.
Potser. Però si val la pena morir per alguna cosa…
Si una agent pot vèncer el vidre d'ossos, el Bickerstaff
i el seu control sobre el George,
ets tu.
- Gràcies. Que tot recaigui en mi, no? - No és això.
Vull dir que ho aconseguirem. Entre els dos.
Pel George.
La teníem al davant tot aquest temps.
Tafanejant ja abans que obríssim el coi de taüt.
Devia encarregar al Carver que robés el mirall
i apunyalar-lo quan la va trair venent-lo al Winkman.
No em puc creure que en fos capaç.
Feia veure que li importava. Que volia ser de l'equip. Era una farsa.
A saber què li ha estat dient al George.
Sabíem que l'estava afectant. Pel que deia i com estava de distret.
Ho vam veure, però no vam parar atenció.
- Absorbits en les nostres merdes. - Ja he dit el greu que…
Tant se val el greu que ens sàpiga.
Penedir-nos no el salvarà.
Creus que l'ha trastocat de debò?
No crec que el tingui dominat.
Ell no faria una cosa així. Això és obra d'algú altre.
D'alguna altra cosa.
- Aquest lloc és ple de coses mortes. - No corris.
He d'apagar aquestes espelmes per si ens seguís algú.
Ningú ens seguirà. Seria de bojos. Dona'm la mà.
No et preocupis. No és res que no pugui afrontar.
- Però el teu pis seria més agradable. - Ai, no. Havia de ser aquí.
Per alguna cosa a les notes de Bickerstaff sobre com mirar-hi sense perill?
Exacte.
- Què ha estat? - No ho sé.
Espera't aquí. No et moguis.
Torno de seguida.
No triguis.
Què collons hi fas aquí, Kipps?
Et podria preguntar el mateix.
- Tens el mirall. - Deixa'm estar.
- T'acabo de salvar la pell. - I què més! Ho tenia controlat.
Mentida. No el veies. No n'encertaves ni una.
Estàs perdent el talent.
Si l'hi dius a algú,
et mataré, em sents?
Calmi's, Sr. Kipps, i deixi anar el meu amic.
Posi les mans a l'esquena.
I ara giri's a poc a poc.
Què co…
Us poden detenir per això. Als dos. Sou criminals.
George, estàs acabat. No tornaràs a treballar.
Per què has dut això?
I les manilles i el ganivet?
Perquè sabia que podia passar una cosa així.
Tot Londres vol el que tenim.
Però és nostre.
No podem deixar que ens el prenguin.
Au va, malparit. Comença a xerrar. Digues on és.
- Jo o la calavera? - La calavera. Amb tu no seria tan fina.
- No pots posar una altra veu? - No.
Deixa de brillar tant. Faràs que ens vegin.
- L'hi dic a ell. - Ho he captat.
Impossible, ara que tinc el senyor a tocar! El noto.
Pobre de tu si no són aquí. Si ens enganyes…
Tranquil·la. Hi seran.
Ella el serveix, ara. Està perduda per sempre més.
Només cal donar-hi una ullada, i tothom vol mirar-hi.
- Jo no. - No t'hi podries resistir.
I ell tampoc. Qui sap què hi veuria?
- La mama i el papa, potser? - Què diu?
Que no podríem resistir-nos a mirar el vidre d'ossos.
Promet-me que no hi miraràs, Lockwood.
Cal que siguis temerari en el grau just.
Sí, clar. Però per què et preocupo tant, jo?
- I tu? - Jo rai.
No suporto els miralls. Sempre hi ha una pesada mirant-me.
Desembeinem i esbotzem la porta.
Com si fóssim cracs i sabéssim el que fem.
D'acord.
Sents res?
Res de res.
No fa fred. Ni calor. Algú ha estat aquí, però fa estona.
Mira.
El taüt de Bickerstaff.
No noto res. No hi ha res, aquí dins.
- Per què treure'n el cos? - Per a algun experiment retorçat.
Vol que el seu senyor presenciï el que fan.
És bon senyal.
No poden haver anat lluny, amb un cos. Han de ser per aquí.
- Tancada amb clau. - Déu meu.
- Des de dins. - Cap a on va?
El George va dir que hi havia catacumbes, s'ha de poder baixar d'una altra manera.
El cadafal. El Saunders va dir que funcionava, no?
Mira per tot arreu. S'ha d'activar d'alguna manera.
Lockwood!
- On és el Kipps? - Què hi feu aquí?
- Com que "On és el Kipps"? - Ha seguit el Karim aquí.
La nostra gent fa dies que us segueix.
Sabem que el Karim té el mirall. Que són aquí.
Doncs estan en perill.
Ens hem d'ajudar mútuament. Abaixeu els estocs i anem per feina.
Creiem que són a les catacumbes, però només s'hi baixa amb la plataforma.
- Es diu cadafal. - Sí, ja ho sabem.
Saps com s'activa? Des de dalt o des de baix?
Des de dalt.
El pastor fa baixar el taüt durant el funeral. Hi ha un botó.
Kat! Ve gent.
Quatre goril·les en un furgó. Hi deia "Winkman's".
- Merda. - Com saben on som?
Devien seguir la processó de Fittes.
- Amics vostres? - Coneixem el Winkman.
Vol dir que sabem que és un psicòpata.
- Què fem? - Fugir.
- No funcionarà. - Atrinxerar-nos.
- No, tindrien avantatge. - Quin pla tens?
Jo m'atrinxero i rescato el George i el Kipps. Vosaltres els repel·liu.
Els repel·lim?
Si prefereixes anar sol a les catacumbes, endavant.
De debò, preferiria lluitar contra ells.
- Anthony! - No. Hi vaig jo.
- No, Luce. - He de ser jo.
- Tinc una arma secreta. - Massa arriscat.
Deixa'm anar-hi, Lockwood. Pel George.
I recorda,
temerari en el grau just.
Em sents?
Què és, l'arma secreta?
És ella.
On és el meu mirall?
Què fan? No saben que aquest lloc està infestat?
Volen ficar-nos-hi.
Hauríem d'haver fugit. Faràs que ens matin.
Centreu-vos. Sou agents d'elit a Fittes, dels millors que conec.
I jo, el puto Anthony Lockwood.
Qualsevol de nosaltres es podria desfer d'aquesta colla.
Però, lluitant junts? Serà un camí de roses.
És un cementiri, no un camí de roses.
Doncs els enterrarem.
Et mataré, Lockwood.
- Cal allunyar-los de la capella. - Com?
Corre!
Oh, sí! Vet aquí el so!
És el vidre d'ossos. Quin èxtasi tan dolç.
A mi no em sona a èxtasi.
- La teva ment estreta no ho pot entendre. - Ajuda-m'hi.
Hi eres quan va fer el mirall?
És clar.
Dels ossos de set cossos, ànimes en patiment.
El poder del seu turment capturat…
Capturat en vidre per fer-ne una finestra. Per veure què?
L'etern.
Què vol dir, això? Què veies quan hi miraves?
Jo no vaig mirar-hi. No soc ximple.
Cal mirar-hi a través dels ulls d'algú altre.
Algú dèbil. Algú amb curiositat.
Algú vulnerable.
Déu meu.
El George.
Tranquil. No et farem mal. És per la teva seguretat.
De debò t'ho creus?
Espavila, Karim. Ens matarà als dos.
Hem de sortir d'aquí mentre puguem.
Ningú matarà a ningú. Som acadèmics.
És un experiment científic.
No caldria res d'això si no t'hi haguessis ficat.
T'has tornat boig. Estàs tan sonat com ella.
Pamela, què hi fa el cos de Bickerstaff, aquí?
No podíem fer-ho sense ell, no? És tot gràcies a ell.
Es mereix ser a primera fila.
Però tranquil, les cadenes el neutralitzen.
A primera fila de què?
Explica'm què has descobert, quin és el mètode.
Com mirarem el mirall sense perill?
En els documents, quan menciona seguidors,
sempre parla d'adults.
No sabia que la gent jove té l'habilitat de veure més enllà.
Estava massa avançat al seu temps. Li faltava la clau vital.
Llavors, anaves a…
Si no fos pel Kipps, jo seria allà assegut?
Serà meravellós, George. Vas dir que volies veure'n més.
Però si m'hi hagués negat, les manilles eren per a mi?
No ho estàs entenent gens, però que gens.
Ens hem passat la vida entre llibres. Vivim en les nostres ments.
I aquí, per fi, tenim allò que ens mostrarà tot el que volem saber.
Que ens ho farà sentir tot.
Tu i jo,
amb ell com a canal.
- És perfecte. - No.
No em pots utilitzar.
No hi veig. He…
He perdut el talent. Digues-li!
És veritat, George?
L'estaves salvant d'un fantasma.
La reconec, aquesta daga.
N'he vist una d'igual abans. Van de dues en dues.
Vas matar el Carver.
- No, George. No. - Et va trair.
Es va adonar del valor del mirall i el va vendre al Winkman.
- Ei. Tot anirà bé. - Vas tramar això, i t'hi he ajudat.
Ja veuràs com tot serà absolutament
perfecte.
Quan t'hagi pelat, trobaré la puta de la teva xicota,
i també la mataré.
- I els altres? - Vine.
Sabia que estaríeu bé.
- No estem bé. - Hem sentit veus. En venen més.
Allà. Mira.
Lockwood.
Lockwood!
- Ha marxat. - El molt cabró ens l'ha fotuda.
- El cabró tenia un pla. - Un pla suïcida.
Això és propi dels meus millors plans.
- Repel·liu-los fins que vingui el DRCP. - Els has avisat?
Encara no. Hi ha d'haver un telèfon per aquí. Hi trucaré de camí.
- De camí a on? - A salvar els meus amics.
I el Kipps.
Tens raó. És perfecte.
Jo no t'importo. Només t'importa el mirall.
No em necessitaves.
Igual que la Lucy i el Lockwood.
Soc el raret.
El que sobra.
Prescindible. Sempre ho he estat i sempre ho seré.
Té sentit que acabi així.
El senyor!
S'ha…
alçat!
Lleveu-li les cadenes! No constrenyeu la seva magnificència!
Deixeu que sigui testimoni de ple dret d'aquest gloriós moment!
Lucy! Darrere teu!
La petita oient. Però no m'has sentit acostar-me, eh?
Crec que no em matarà, Sra. Joplin.
Ho farà! Va matar el Carver. No hauries d'haver vingut!
Havia de venir!
Perquè no sobres.
Ni ets un raret.
O el que sigui que creus que ets.
Ets el millor dels tres.
Vaig deixar ma família sense mirar enrere.
El Lockwood va perdre la seva. No et podem perdre a tu, George.
Commovedor. Ara lliga't de mans.
No.
Perquè si algú ha de mirar al mirall aquí, soc jo.
No! Ni de conya!
He de fer-ho jo.
Perquè això és especial.
Farà història i, per tant, necessita el millor talent.
El millor des de Marissa Fittes.
Puc parlar amb tipus tres. Comunicar-me amb el més enllà.
Estic feta per a això. Em correspon a mi.
- No, Lucy, no et deixaré! - George, no és decisió teva!
Ell morirà en un moment.
Miri com l'ha trastocat una ullada ràpida.
Deixi que ho faci jo en lloc seu.
Si us plau.
Si me la jugues,
us tallaré el coll als dos.
Per l'amor de Déu. De veritat?
De veritat.
Mira, han passat força coses des de la nostra última trobada.
És massa complicat per donar-te detalls, però resumint:
ara col·laboro amb Fittes. Podem declarar una treva?
Tinc certa pressa.
No soc de Fittes.
No tens ni idea de qui soc.
Molt bé, avui ja m'he enfrontat a vuit brètols i un psicòpata,
no em vindrà d'un combat.
I menys contra algú a qui ja he vençut dos cops.
No tens ni idea de qui soc, i no tens ni idea d'on t'has ficat.
Ni quines forces estan en joc.
El vidre d'ossos és una molèstia.
Tu ets insignificant.
Com la teva mare i el teu pare.
Què insinues?
Mai ho sabràs.
Si us plau, Lucy, no ho facis! Et matarà!
Ni se t'acudeixi mirar.
I passi el que passi, no ha estat culpa teva.
Ha estat decisió meva.
Digues què veus.
Què notes, i què sents.
No et deixis cap detall.
Mira-hi!
La mare que et va parir!
Mira-hi!
Què?
Si hi pots parlar, explica'm què diu!
Què diu?
Parla! Mira-ho tot bé i explica al teu senyor què veus!
No, falla alguna cosa! No és com abans!
Estan atrapats!
Parla, nena. Parla!
- Diu que falla alguna cosa. - Continua!
- No paris! - No és l'etern!
És una trampa. L'hem de destruir!
Lucy!
No!
Lucy. Soc jo.
L'has trencat.
Coi de mocós.
Un moment.
Funciona.
Està passant alguna cosa.
Sí.
És extraordinari.
Passi el que passi, no la miris. No miris el mirall.
És meravellós!
És preciós!
Preciós!
Lucy, no.
No, no passa res.
Mira.
Per què no ens ataquen?
Els has alliberat.
George.
- Com s'ha escapat? - Les cadenes…
- L'explosió les ha mogut! - I el teu estoc?
A saber!
Ens està petrificant. No em puc moure!
Jo tampoc.
No puc deixar de mirar.
Et demano perdó per tot, Luce.
Jo també.
Deixa'ls estar. Són els meus amics!
Lucy, George, moveu-vos!
Què t'ha passat?
He lluitat contra brètols, he caigut pel forat del cadafal,
m'he enfrontat a uns quants fantasmes… Com de costum.
Ah, i m'han disparat.
Cal una ambulància.
Cal destruir la gravació i fer que el Kipps no xerri,
o estaràs més acabat que jo.
No estàs acabat. No diguis això.
Tu no et mors així.
Com ho saps?
Perquè no t'ho permetrem.
Oi que no, George?
Mai.
No sé què ha passat.
Però sé que has estat tu.
El teu talent ens ha salvat.
Tots hem fet alguna cosa.
Menys jo.
No saps el que és, començar a perdre el talent.
Els perceps.
Saps que hi són, però no pots fer-hi res.
Només et queda
el pànic.
Un dia t'hi trobaràs.
Tot el que et fa especial
desapareixerà.
- No ho sabia. - Pensava que el George t'ho hauria dit.
No li ho direm a ningú.
T'ho prometo.
Ja el podeu veure.
- Ves, George. Ves. - A reveure.
Temerari en el grau just.
Srta. Carlyle, Sr. Karim, espero que em puguin ajudar.
Han trobat la bala. Però ni rastre de l'arma a l'escena del crim.
Han vist algú amb una pistola?
Senyor Kipps?
- Segur que ell sap qui li ha disparat. - Era fosc.
No es veia res. Ho sento.
- No està amagant-nos res? - Res de res.
El podem ajudar en res més, inspector?
Ja han fet prou. El vidre d'ossos anirà al forn.
El Winkman a la presó.
En general, estic content.
- No ho sembla. - Li ho asseguro.
Denota felicitat.
Gaudeixin-ne mentre duri.
Ah, i felicitats.
Ho han aconseguit.
T'ha adjudicat el cas.
L'aposta.
Escriuré l'anunci i deixaré la feina.
Tal com vam acordar.
Només volia sentir-t'ho dir. Deixem-ho estar, era una estupidesa.
De debò?
Ho hem fet junts.
Braç a braç.
- He dit al Barnes que partís la comissió. - A mitges?
Setanta-trenta.
Som una organització independent. Tenim despeses generals.
Ets un paio legal, Lockwood.
En un trenta per cent.
L'havies de superar en tot, no?
No és això.
Era el que s'havia de fer, oi?
Molt bé, qui m'ajuda a marxar d'aquí?
Quanta afectuositat, no?
És una necessitat mèdica, George. No vol dir res en absolut.
- Què, Lucy, et sembla una victòria, ara? - Quan sigui a casa bevent un te, potser.
El DRCP té el vidre d'ossos.
Està malmès. No sé fins a quin punt.
L'estan duent al forn.
Ho sento. Creia que l'havia matat.
Mentre estigui fora del seu abast. Fora del domini públic.
Però hauríem de prendre precaucions extres.
Engega.
Són mogudes supertèrboles i secretes, així que encara no te'n puc dir gran cosa.
De debò, Norrie,
no em reconeixeries.
He passat per tantes coses.
Però crec que estic començant a recuperar-me.
Espero que tu també.
George, fa molt bona olor.
- Gràcies. - Els gots?
- És la meva recepta secreta. - Duré els plats.
Tu primer.
Ei, que passo.
Anava errada, amb el George.
No m'odiava a mort. Ha resultat ser una mica un heroi.
Això és bo.
El Lockwood quasi la palma com mil cops, però…
Espera!
…crec que ha decidit que vol viure.
Això és molt bo.
I he fet entrepans.
I la Lucy Carlyle?
- Li va prou bé. - Me'n passes un?
- Se sent més forta. - Gràcies.
Té menys por del seu talent. Té menys por de… tot.
Encara no ha dit res?
Què creus que va veure, realment?
I allò d'"atrapats", es referia als set esperits?
Prefereixo no pensar-hi.
El destruirem.
Si tu vols.
- No. Quedem-nos-el. - Millor.
Perquè és molt poc comú.
Els dos ho sou.
Mentre ningú no ho arribi a saber. Sobre cap dels dos.
Ningú se n'assabentarà. T'ho prometo.
Hi he estat pensant,
i no hauríem de tenir més secrets entre nosaltres.
Així que…
Vaig veure qui em va disparar:
l'Espasa Daurada.
- El cabró de Fittes? - No és de Fittes.
- Forma part d'alguna altra cosa. - Què vols dir?
Abans de disparar-me, va mencionar els meus pares.
Va dir que les seves morts eren insignificants.
I la meva també ho seria.
Hòstia puta, Lockwood.
Què coi sap?
- Hem d'esbrinar… - Sí, i tant, i ho esbrinarem.
Arribarem al fons de tot plegat.
Però quan les cames em tornin a funcionar i no em faci mal cada cop que ric.
Res m'impedeix fer una mica de recer…
Parlant de la meva família, hi ha una altra cosa que us volia dir.
Sobre l'habitació de dalt.
De debò?
Vols dir que…
Fora secrets.
Lockwood, de debò que no cal, si no vols.
Sí que vull.
A punt?
Subtítols: Marina Torruella Bonsoms