Luce, jag står inte ut längre. Säg nåt. Vad som helst. Snälla.
Vi vann över Winkman.
Vi lyckades ta spegeln. Barnes har den. George är snart tillbaka.
Du kan slappna av. Det är över.
Nej, det är det inte.
Vi dog nästan ikväll på grund av ditt korkade vad,
och nu vill alla reliktjuvar i London döda oss.
Kanske de tittar på oss nu, eller väntar på oss därinne.
Varför gör vi det här?
Vad spelar det för roll, om det slutar med att vi knivhuggs eller dödas?
Ingen kommer bry sig.
Det här känns inte som en vinst.
Förlåt.
Du hade rätt.
Jag blev ganska besatt av det här jobbet och jag tänkte inte innan jag agerade.
Jag ville bara be dig att inte ge upp hoppet om oss.
Snälla.
Eller vad jag egentligen borde säga är, ge inte upp hoppet om mig.
Jag brukade tycka att flodens botten verkade ganska tilltalande.
Och ingen skulle ha brytt sig.
Men nu…
Grenadjärvakt eller polis?
Grenadjärvakt.
Okej.
Men ser George dig använda hans äggkopp, ansvarar inte jag för konsekvenserna.
Jag hade visst rätt om Dulac-boken, det är mest nonsens.
Svammel om förbjuden kunskap och skapelsens mysterier.
Såg du inte vad det stod om Bickerstaff?
"Ja, jag dödade honom.
Jag sköt honom och begravde honom djupt i en förseglad järnkista.
Men när jag blundar ser jag honom ändå.
Jag ser honom utföra sina ritualer iklädd sin sammetskappa."
-Dödade Mary Dulac Bickerstaff? Varför? -"Det var självförsvar.
Hans tjänare höll fast mig och doktorn höll upp glaset.
En blick och jag kände hur mitt förnuft börja svaja."
Hon sköt honom innan han kunde döda henne med spegeln.
-Det känns väl okej. -Nej, vänta.
"För spegelglaset var inte alls en spegel…
…utan ett fönster."
Ett fönster mot vad?
"Jag vågar inte säga mer och har ingen att berätta för.
Sen det där fördömda ögonkastet vill jag bara se mer."
Lockwood, titta.
Titta på bilden.
Titta på spegeln.
Var fan är George?
VÅG AV OFÖRKLARLIGA DÖDSFALL
SPÖKEN FINNS ÖVERALLT
SPÖKBERÖRING DÖDAR
DÖDSFALL
UTEGÅNGSFÖRBUD TRÄDER I KRAFT
EKONOMISK CHOCK
JÄRN, SILVER, SALT: VÅRT BÄSTA FÖRSVAR
TEKNOLOGIAKTIER
BASERAD PÅ JONATHAN STROUDS ROMANER
UNGDOMAR FÖRNIMMER SPÖKEN
DÖDSFALL
'PROBLEMET' 50 ÅR SENARE
Det är okej.
Håll dig lugn.
Pamela?
Förlåt. Jag skrämde dig.
-Nej. Det är skönt att se dig. -Jag är glad att du kom.
Jag var rädd att du skulle ändra dig. Är det säkert att ingen följde efter dig?
Vi borde gå in. Få det överstökat.
Hur gick det? Den där Flo Bones försökte inte ta den?
Det var inte svårt. Lockwood och Lucy gjorde allt det coola.
-Jag fick göra det tråkiga, som vanligt. -Underskatta inte dig själv.
Lockwood och Lucy är väldigt begåvade, men det är du som kommer bli ihågkommen.
Tror du det?
Du tog rätt beslut.
Om DEPFOK fått tag på benglaset hade det försvunnit för alltid,
tillsammans med allt det kan lära oss om Problemet. De förstör allt.
De kommer aldrig få veta nåt. Men det kommer du och jag.
Vi kommer få veta allt.
Det gör väl inget att jag tar den?
-Bara du inte springer iväg med den. -Naturligtvis inte. Jag behöver dig.
Kom, jag vill visa dig vad jag har gjort.
Vad vet du? Vad har du sett? Vart tog han den?
Ni var visst upptagna med att flörta. Jag förstår att han hittade en ny vän.
-Lucy, berätta vad han säger. -Bara nåt om en ny vän.
Vilken vän? Flo? George har inga andra vänner, förutom…
Joplin.
Hon skulle aldrig göra nåt? Eller?
Döden är på väg,
och han har gått för att möta den, med henne.
Den har Joplin också. Alla som går nära den förlorar förståndet.
Berätta var de är.
Jag berättar, om du tar med mig.
-Vart? -För att träffa min mästare.
-Bickerstaff. -De är på kyrkogården.
Tillsammans med de döda, som de snart kommer ansluta sig till.
Och allt är ditt fel.
Det är tomt. George måste glömt fylla på förrådet.
Nej. Det är mitt fel. Jag borde märkt vad som hände.
Nej. Det började gå fel när jag kom hit. Jag förstörde er vänskap.
En ynklig låda med saltbomber. Det här är katastrofalt.
-Vi är så gott som döda. -Kanske. Men om nåt är värt att dö för…
Om det är nån som kan vinna över benglaset och Bickerstaff,
och rädda George från dem, så är det du.
-Tack. Så allt hänger på mig? -Det var inte så jag menade.
Jag menade bara att vi klarar det här. Tillsammans.
-För Georges skull. -För Georges skull.
Hon var mitt framför oss hela tiden.
Snokandes efter information, innan vi ens öppnat kistan.
Hon bad nog Carver att stjäla spegeln.
Sen dödade hon honom när han gav den till Winkman.
Tänk att hon kunde göra så här.
Låtsas bry sig och vilja vara en del av vårt team… Allt var en lögn.
Vem vet vad hon sagt till George.
Vi visste hur den påverkat honom. Alla kommentar, hur disträ han var…
Vi märkte, men gjorde inget. Vi var så upptagna med våra egna dumheter.
-Jag har bett om ursäkt… -Att be om ursäkt hjälper inte.
Ursäkter kan inte rädda honom nu.
Tror du att den förtrollat honom? Jag tror inte den kan kontrollera honom.
George skulle inte göra så här.
Någon annan ligger bakom det här. Eller något annat.
-Det finns döda saker överallt här. -Sakta ner.
Jag måste blåsa ut ljusen, ifall nån följer efter oss.
Bara en galning skulle följa efter oss. Här, ta min hand.
Oroa dig inte. Jag kan hantera det.
-Det hade varit trevligare i din lägenhet. -Nej, vi var tvungna att göra det här.
Stod det i Bickerstaffs papper?
-Att det är säkrare att se på den här? -Precis.
-Vad var det? -Jag vet inte.
Vänta här. Rör dig inte. Jag är snart tillbaka.
Skynda dig.
Vad fan gör du här, Kipps?
Jag kan fråga dig samma sak.
-Du har spegeln. -Sluta bråka. Jag räddade ditt liv.
-Skitsnack. Jag hade klarat mig. -Nej, för du kunde inte se det.
Du hade ingen aning om vad som hände. Din talang håller på att försvinna.
Om du berättar det för nån, så dödar jag dig. Förstår du?
Lugna ner dig, mr Kipps, och släpp min vän.
Händerna bakom ryggen.
Vänd dig om, långsamt.
Vad gör…
Ni kan gripas för det här. Det här är olagligt.
George, du kommer aldrig mer få ett jobb.
Varför tog du med den? Och handbojor och en kniv?
För jag visste att nåt som det här kunde hända.
Alla i London vill ha det vi har.
Men det är vårt. Vi kan inte låta nån ta det från oss.
-Kom igen, din skitstövel. Var är han? -Frågar du mig eller skallen?
Skallen. Mot dig hade jag varit oartigare.
-Kan du använda en annan röst? -Nej.
Kan du sluta lysa? Du avslöjar oss. Det var till skallen.
-Jag förstod det. -Det går inte när min mästare är så nära.
Jag känner honom.
Det är bäst för dig att de är här. Lurar du oss…
Oroa dig inte. De är här.
Han är hennes mästare nu. Hon tillhör inte längre er värld.
Allt som krävs är ett ögonkast. Och alla vill titta.
-Inte jag. -Du skulle inte kunna stå emot.
Inte han heller. Vem vet vad han skulle se?
-Mamma och pappa, kanske? -Vad säger han nu?
Att vi inte skulle kunna låta bli att titta i benglaset.
Lova mig att du inte kommer titta.
Det är viktigt att du är lagom våghalsig nu.
Javisst. Men varför är du så orolig för mig? Du då?
Inga problem. Jag gillar inte speglar.
Jag ser ändå alltid bara en dum tjej i dem.
Nu drar vi våra svärd, sparkar in dörren och låtsas vara coola och självsäkra.
Okej.
Kan du höra nåt?
Inte ett ljud.
Här är varmt. Nån har varit här ikväll, men inte nyligen.
Titta.
Bickerstaffs kista.
Jag känner ingenting. Den är tom.
-Varför skulle hon ta kroppen? -För nåt galet experiment.
-För att hennes mästare ska se vad de gör. -Det här är bra.
De kan inte ha burit kroppen långt. De måste vara i närheten.
-Den är låst. -Herregud.
-Från insidan. -Vart leder den?
Enligt George finns det katakomber här. Det måste finnas en annan ingång.
Katafalken. Saunders sa att den fortfarande används.
Vi måste ta reda på hur den fungerar.
Lockwood!
-Var är Kipps? -Vad gör ni här?
-Varför frågar du om Kipps? -Han följde efter Karim.
Vi har följt efter er i flera dagar. Vi vet att de är här och har spegeln.
De är båda illa ute. Vi måste hjälpa varandra.
Lägg ner era svärd så vi kan sätta igång.
Vi tror de är i katakomberna. Bordet där är enda vägen ner.
-Det heter katafalk. -Ja, vi vet.
Vet du om den sköts nerifrån eller uppifrån?
Uppifrån.
Prästen sänker ner kistan. Det finns en knapp.
Kat! Det kommer folk.
Fyra män i en skåpbil som det står Winkman's på.
-Hur hittade de oss? -De följde paraden av Fittes-agenter.
Känner ni dem?
-Vi känner Julius Winkman. -Han är en psykopat.
-Vad gör vi? -Vi flyr.
-Nej. -Vi barrikaderar dörren.
-Då fångar vi oss själva. -Vad är din plan?
Jag räddar George och Kipps. Ni slåss mot dem här ute.
Slåss mot dem?
Du får gärna gå ner i katakomberna ensam istället.
Tro mig, jag hade hellre stannat här.
-Anthony! -Nej. Jag går.
-Inte en chans. -Jo, för jag har ett hemligt vapen.
-Det är för farligt. -Du måste låta mig göra det, för George.
Och glöm inte, lagom våghalsig. Okej?
-Vad är det hemliga vapnet? -Det är hon.
Var är min spegel?
Vad gör de? Vet de inte att det finns spöken här?
De tänker stänga in oss.
-Vi borde flytt. De kommer döda oss. -Oroa er inte.
Ni är tre av de bästa agenterna jag mött.
Och jag är Anthony Lockwood.
Var och en av oss skulle kunna hantera dem ensam.
Det här kommer bli lätt som en promenad i parken.
-Det här är en kyrkogård, inte en park. -Då begraver vi dem.
Du ska dö, Lockwood.
-Vi måste få bort dem härifrån. -Hur?
Spring!
Åh, ja! Det där ljudet!
-Benglaset. Det vackraste av alla ljud. -Jag tycker inte det låter så vackert.
-Din ynkliga hjärna kan inte förstå det. -Hjälp mig då.
Var du där när det gjordes?
Naturligtvis.
Av benen från sju kroppar, dess lidande själar.
Kraften av deras plågor, fångad…
Fångad i glas för att skapa ett fönster. Ett fönster mot vad?
Evigheten.
Vad betyder det? Vad såg du när du tittade?
Jag tittade aldrig. Så dum är jag inte. Man måste titta med nån annans ögon.
Nån som är svag, nyfiken och sårbar.
Herregud.
George.
Var inte orolig, vi kommer inte skada dig. Det är för att skydda dig.
Tror du på det själv?
Vakna, Karim. Hon kommer döda oss båda. Vi måste ta oss härifrån medan vi kan.
Ingen ska döda nån. Vi är akademiker. Det här är ett vetenskapligt experiment.
Nu blev det så här för att du följde efter oss.
Du har blivit lika galen som hon.
Pamela, varför är Bickerstaffs kropp här?
Vi hade aldrig klarat det här utan honom. Han förtjänar att sitta på första parkett.
Men oroa dig inte, han kommer inte förbi kedjorna.
Första parkett för vad?
Berätta vad du har hittat. Hur kan vi se på den utan att skadas?
I pappren står det att hans anhängare alltid varit vuxna.
Han visste inte att det bara är ungdomar som kan se bortom.
Han var före sin tid och saknade den viktigaste pusselbiten.
Så du tänkte… Om vi inte stött på Kipps hade det varit jag som suttit där?
Det kommer bli fantastiskt, George. Du sa att du ville se mer.
Hade du satt handbojorna på mig om jag sagt nej?
Du missar verkligen poängen här.
Hela våra liv har vi läst böcker. Vi har levt i våra huvuden.
Nu har vi äntligen funnit nåt som kan förklara allt vi undrat över.
Som kan få oss att känna allt.
Du och jag, genom honom.
-Det blir perfekt. -Nej. Ni kan inte använda mig.
Jag kan inte se längre. Jag…
Jag har förlorat min talang. Berätta för henne!
Är det sant, George?
Du räddade honom från ett spöke.
Den där kniven, jag har sett en sån förut. De tillverkas i par.
Du dödade Carver.
-Nej, George. -Han förrådde dig.
Han insåg spegelns värde och sålde den till Winkman.
-Det kommer gå bra. -Du planerade det här med min hjälp.
Det kommer att gå helt perfekt.
När jag har dödat dig tänker jag leta upp din lilla flickvän och döda henne också.
-Var är de andra? -Kom.
-Jag visste att ni var okej. -Vi är inte okej.
-Vi hörde röster. Fler är på väg. -Där. Titta.
Lockwood.
Lockwood!
-Han är borta. -Den jäveln lurade oss.
-Den jäveln har en plan. -En självmordsplan.
Som alla mina bästa planer. Håll spökena borta tills DEPFOK kommer.
-Har du ringt dem? -Nej.
Men jag hittar en telefon och ringer på vägen.
-Vad tänker du göra? -Rädda mina vänner.
Och Kipps.
Du hade rätt. Det är perfekt.
Du bryr dig inte om mig. Du bryr dig bara om spegeln.
Du behövde inte mig.
Lucy och Lockwood behövde inte heller mig.
För jag är bara konstig.
Det tredje hjulet.
Helt överflödig. Det har jag alltid varit.
Att jag dör så här känns logiskt.
Min mästare!
Han har återuppstått!
Släpp honom fri från kedjorna! Hans storhet får inte fängslas.
Låt honom bevittna detta fantastiska ögonblick!
Lucy! Bakom dig!
Det är ju den lilla lyssnaren. Men du hörde inte mig, eller hur?
Jag tror inte att du kommer döda mig.
Det kommer hon! Hon dödade Carver.
-Du borde lämnat mig! -Nej.
För du är inget tredje hjul.
Inte konstig heller.
Eller vad du än tror att du är.
Du är den bästa av oss alla.
Jag kommer aldrig träffa min familj igen. Lockwood har förlorat sin.
Vi tänker inte förlora dig också.
Mycket rörande. Bind nu dina händer.
Nej.
För om nån ska titta i spegeln, så är det jag.
Nej! Inte en chans!
Det måste vara jag.
För det här är speciellt.
Det här är historiskt, du behöver den bästa talangen här.
Den bästa sen Marissa Fittes. Jag kan tala med Typ tre-spöken.
Kommunicera med andra sidan. Det här uppdraget är som gjort för mig.
-Nej, du får inte! -Det här är inte upp till dig!
Han skulle dö direkt.
Se bara vad en blick gjorde med honom.
Låt mig göra det här för hans skull.
Snälla.
Om du försöker nåt, dödar jag er båda.
-Herregud. Allvarligt? -Ja.
Det har hänt en hel del saker sen vi sågs sist.
Vi har ont om tid, så för att göra en lång historia kort,
jag jobbar med Fittes nu, så kan vi pausa det här?
Jag har lite bråttom.
Jag jobbar inte för Fittes. Du har ingen aning om vem jag är.
Jag har redan tagit hand om åtta ligister och en psykopat ikväll,
så jag antar att en till inte kan skada.
Jag har redan vunnit över dig två gånger.
Du har ingen aning om vem jag är och vad det är du bråkar med.
Vilka jag jobbar för.
Benglaset är lite besvärligt.
Du är helt obetydlig.
Precis som din mor och far var.
Vad menar du med det?
Det kommer du aldrig få veta.
Snälla, gör det inte! Det kommer döda dig!
Våga inte titta. Och vad som än händer, så är det här inte ditt fel.
Det här var mitt val.
Berätta vad du ser,
vad du känner och vad du hör.
Varenda detalj.
Titta!
Titta för helvete!
Titta!
Vad? Om du kan prata med den, berätta vad den säger.
Vad säger han?
Prata! Titta noga och berätta för din mästare vad du ser!
Nej, det här är fel. Nåt har förändrats!
De sitter fast!
Tala, flicka. Tala!
-Den säger att nåt är fel. -Mer!
-Sluta inte. -Det är inte evigheten!
Det är en fälla. Vi måste förstöra den!
Lucy!
Nej!
Lucy. Det är jag.
Du tog sönder den.
Din dumma lilla pojke.
Vänta.
Den fungerar.
Det händer nåt.
Ja.
Det är fantastiskt.
Vad som än händer, titta inte på henne, eller på den.
Det är underbart!
Det är så vackert.
Så vackert!
Gör det inte.
Det är okej.
Titta.
Varför anfaller de oss inte?
Du har befriat dem.
George.
-Hur kom han loss? -Kedjorna…
Explosionen sprängde dem!
-Var är din värja? -Ingen aning.
Han har låst oss. Jag kan inte röra mig!
Inte jag heller.
Jag kan inte titta bort.
Jag är ledsen för allt som hänt.
Det är jag också.
Rör dem inte. De är mina vänner!
Lucy, George, flytta på er!
Vad har hänt?
Jag slogs mot ligister, föll ner i katafalkhålet,
kämpade mot ett gäng spöken… Ni vet, det vanliga.
-Förresten, jag blev skjuten också. -Vi behöver en ambulans.
Förstör Joplins inspelning och få Kipps att hålla tyst,
annars är det lika kört för dig som för mig.
Det är inte kört för dig. Säg inte så. Det är inte så här du dör.
Hur vet du det?
För att vi inte kommer låta det ske. Eller hur, George?
Aldrig.
Jag vet inte vad som hände. Men jag vet att det var du.
-Det var din talang som räddade oss. -Vi hjälptes åt allihopa.
Förutom jag.
Det är hemskt att förlora sin talang.
Man förnimmer dem.
Man vet att de är där, men kan inte göra nåt åt det.
Allt som är kvar är
rädslan.
En dag kommer det hända dig.
Allt som gör dig speciell…
Borta.
-Jag visste inte. -Jag antog att George hade berättat.
Vi kommer inte berätta för nån. Det lovar jag.
Du kan gå till honom.
-Okej. Du kan gå. -Vi ses.
Lagom våghalsig…
Miss Carlyle, mr Karim, hoppas ni kan hjälpa mig.
De har hittat kulan, men vi kan inte hitta vapnet.
Såg ni nån med ett vapen?
Mr Kipps?
-Lockwood vet väl vem som sköt. -Det var mörkt.
Jag såg inget. Tyvärr.
-Du undanhåller inget? -Nej, ingenting.
Är det nåt annat du undrar över?
Ni har gjort tillräckligt. Vi tar benglaset till ugnarna.
Winkman är på väg till fängelset. Jag är nöjd och glad.
-Du ser inte glad ut. -Tro mig.
Jag är glad. Njut av det så länge det varar.
Förresten, grattis.
Ni klarade det.
Han gav dig fallet.
Vadet.
Jag skriver annonsen och säger upp mig.
Som jag lovade.
Det var bara det jag ville höra. Nu glömmer vi det. Det var en dum idé.
-Menar du allvar? -Vi gjorde det tillsammans.
-Jag bad Barnes dela betalningen. -Hälften var?
Du får 30 procent. Vi är en oberoende organisation.
Vi har höga omkostnader.
Du är okej, Lockwood.
Trettio procent okej.
-Måste du vinna över honom på alla vis? -Det var inte därför.
Det var det enda rätta, eller hur?
Okej, vem tänker hjälpa mig härifrån?
-Det här är för mycket kroppskontakt. -En ren nödvändighet. Det betyder inget.
Luce, känns det som en vinst än?
Fråga mig igen när vi är hemma, efter en kopp te.
DEPFOK har benglaset.
Det är skadat, men jag vet inte hur illa.
Det är på väg till ugnarna.
Jag är ledsen. Jag trodde att jag dödat honom.
Nu kan vem som helst inte få tag på det, det är det viktigaste.
Men vi borde vidta extra försiktighetsåtgärder.
Kör nu.
Det är riktigt skumma, topphemliga grejer, så jag kan inte berätta nåt mer än.
Ärligt talat, Norrie, du skulle knappt känna igen mig.
Så mycket har hänt.
Men jag tror att jag börjar läka nu.
Jag hoppas du också gör det.
Det doftar så gott.
-Tack. -Har du glasen?
-Detta är mitt hemliga recept. -Jag dukar.
Du först.
Ursäkta mig.
Jag felbedömde George.
Han hatade mig inte. Han visade sig faktiskt vara en hjälte.
Vilket är bra.
Lockwood dog nästan vid tusentals tillfällen, men…
Vänta!
…jag tror att han har bestämt sig för att leva. Vilket är väldig bra.
Och smörgåsarna.
Och Lucy Carlyle?
-Hon mår helt okej. -Kan jag få en?
-Hon är starkare. -Tack.
Mindre rädd för sin talang. Mindre rädd för allt.
Har den inte sagt nåt än?
Vad tror du att den såg?
Vilka tror du det var som satt fast? De sju andarna?
Jag tänker helst inte på det.
Vi förstör den.
Om du vill.
-Nej. Vi behåller den. -Bra.
För den är väldigt speciell.
Precis som du.
Så länge ingen får veta.
-Varken om den eller mig. -Ingen kommer få veta. Jag lovar.
Jag har tänkt på en sak. Vi borde inte ha hemligheter för varandra.
Så…
Jag såg vem som sköt mig.
Det var Guldvärjan.
-Från Fittes? -Han tillhör inte Fittes.
-Han tillhör nåt annat. -Vad menar du med det?
Innan han sköt mig nämnde han mina föräldrar.
Han sa att deras död var obetydlig, precis som min skulle vara.
Herregud, Lockwood.
Vad är det han vet?
-Vi måste ta reda på… -Absolut, det ska vi göra.
Vi kommer ta reda på vad som pågår.
När mina ben fungerar igen, och det slutar göra ont när jag skrattar.
Men jag kan börja söka info…
På tal om min familj, det är en sak till ni borde veta.
Om det låsta rummet där uppe.
-Är du säker? -Du tänker väl inte…
Inga fler hemligheter.
Lockwood, du behöver verkligen inte, om du inte vill.
Jag vill.
Är ni redo?
Undertexter: Lina Olsson