-Нас хтось переслідує? -Ні.
Але я б остерігалася Кіппса й маніяка з бібліотеки.
Гадаєш, Пенелопа нас бачила?
Після сьогоднішнього я б не чекав від неї різдвяної листівки.
Бачив коробку, що вона йому дала? Там був символ.
Той, що й на окулярах Ферфекса.
-Який, арфа? -Так.
А ми знаємо, яким він виявився виродком.
Гаразд, у нас є книга.
-Так. -Знайдімо кістяне скло.
Покінчимо із цим.
ХВИЛЯ НЕПОЯСНИМИХ СМЕРТЕЙ
ПРИВИДИ ХОДЯТЬ СЕРЕД НАС
ДОТИК ПРИВИДУ ВБИВАЄ
СМЕРТІ
КОМЕНДАНТСЬКУ ГОДИНУ ПОСИЛЕНО
ЕКОНОМІЧНИЙ ШОК
ЗАЛІЗО, СРІБЛО, СІЛЬ: НАЙКРАЩИЙ ЗАХИСТ
БІРЖА ТЕХНОЛОГІЙ
ЗА РОМАНАМИ ДЖОНАТАНА СТРАУДА
МОЛОДЬ ВІДЧУВАЄ ПРИВИДИ
СМЕРТІ
«ПРОБЛЕМІ» УЖЕ 50 РОКІВ
АГЕНЦІЯ «ЛОКВУД & К°»
Привіт, Каріме. Не сильно висовуйся. Нас не мають помітити.
Що ми тут робимо?
Усюди бандити Вінкмена. Підійдемо ближче — нас побачать.
Боже. Дивись, як либиться. Це закінчиться погано.
-Ви запізнилися. -Та було трохи дивацтв.
Дістали книгу Дюлак?
Так, звісно. Що робимо?
Скоро аукціон, а Вінкмен перекрив вулиці.
Тож ми в дупі.
Джордже, довірся мені. Лондон — це не лише вулиці.
За мною, і не теревенити.
-Не знаю, чому я про це не подумав. -За це ти мені й платиш.
Це тут? Воно ж покинуте.
Трап виходить на Фотерґілл.
З вулиці входу немає, але є люк у підвал.
Він незамкнений, я подбала.
Зайшли — і вийшли. Але попередьте, бо я не можу тут чекати.
Тут дуже видно. Зв'яжіться по рації.
Фло, ти найкраща.
Чекайте.
Один з вас має лишитися.
Бо ви тікатимете дуже швидко.
Щоб вчасно забратися, це має робити хтось інший.
Кинемо жереб.
Не треба жалю — це нестерпно. Очевидно, що це я.
-Ти не проти? -Звісно, проти.
Яка різниця? Це кістяне скло Бікерстафа. Треба його дістати.
Не облажайтеся.
Будь обережна. Вони набагато гірші за привиди.
І зачинено.
Швидше.
-Це теж неси. Там є ще. -Ходімо.
Чорт!
Занось сюди.
Став там.
Чорт. Люк відчинено.
Якщо Джуліус побачить…
Добре, ходімо по іншу.
Зараз. Хвилинку.
По той бік дверей приблизно 30 хлопців, які вас уб'ють.
Дві пари слідів.
І я помітив рапіру.
У вас три секунди, щоб вийти.
Господи, діти.
Ми агенти, діємо від імені ДЕПРІК.
-Схоже, ви теж. -Ви під прикриттям?
-Скільки ще тут агентів? -Жодних.
І вас не буде.
-Ви йдете. Негайно. -Ми допоможемо одне одному.
Ми теж по дзеркало.
Я тут, щоб проникнути в організацію Вінкмена. Ви не завадите.
-Ви не розумієте. Дзеркало… -Слухайте.
Я п'ять місяців не бачив дружину й дочку.
Це моя робота.
Ви уявляєте, хто ці люди?
-Що вони роблять з ворогами? -Що в тих бочках?
Тобі краще не знати.
-А замок? -У мене немає ключа.
Ми не підемо без того дзеркала.
Я офіцер ДЕПРІК, і я наказую. Забирайтеся, поки нас не повбивали.
Там двері, що виведуть на пристань.
Я пройду повз них.
Щойно охорона відійде, біжіть і не озирайтеся.
Це все, що я можу. Якщо не вийде, ви самі за себе.
Гаразд.
-Допоможете? -Ми маємо бути тут.
Пан Вінкмен дозволив.
Ходімо. Швидко.
Це тут. Ми зможемо.
Що ти робиш? Не стій.
Ні. Ти цього не робитимеш.
Я не зупинюся. Моні потрібно дзеркало.
Треба доповісти в ДЕПРІК. Це не наша робота.
Ходімо. Він заради нас ризикував.
Іди.
Я маю лишитися.
Вони в мантіях.
Навіщо ти це робиш? Ми могли вийти.
Чому ти лишилася? Я ж сказав тобі піти.
Наче я просто вийду без тебе, так?
-Кину тебе вмирати й не озиратимуся? -Джордже? Потрібен інший вихід.
-Джордже? -Господи.
Ти неймовірний, знаєш?
Ти себе так обманюєш.
-Про що ти? -Із чого б почати?
Ця робота зовсім вийшла з-під контролю, а ти цього не визнаєш.
Тобі аби перемогти.
-Це одержимість. -Так, я хочу перемогти.
Я мушу. Мене ніхто не збиратиме по частинах, якщо я не впораюся.
Ясно.
Якщо я про себе чогось не розповідав, то це заради твого ж блага.
Маячня.
Дві години тому, на вечірці, тебе жахало, що я можу тебе кинути.
Ти змусив мене повірити, що ти, я і Джордж — родина.
«Локвуд & К°» ніколи нею не буде, бо в її центрі ти.
-А в тебе всередині… -Що?
-Мертве кам'яне серце? -Можливо.
Але хто знає? Ти нікому його не показував.
Від зближення добра не буває.
Усе закінчується і всі йдуть.
Коли мене не стане, я нікого не лишу
лежати щоночі
й хотіти, щоб я ще раз увійшов у ці двері.
Тоді не варто було впускати мене. Чи Джорджа.
Бо тепер уже пізно.
Будь-якої секунди сюди увійдуть два чоловіки з бочкою.
Я не хочу, щоб ми опинилися в ній.
Що б ще ти не хотіла сказати про мене — воно зачекає.
Одягни це.
Люсі, будь ласка.
Пощастило, що зараз імла.
Люди Вінкмена не помітять нас, якщо затримаємося.
Джорджі, ти як?
Можна тебе називати Джорджі?
-Ти ж слідкуєш, де ми є? -Усе під контролем.
Розслабся. Ми підійдемо за сигналом.
Не знаєш, скільки вони там будуть?
Не хотіла казати Локі, але в мене є інший клієнт.
-Що? -Дещо на Гринвіч-вей.
-Якщо Локі буде довго, можна зганяти. -Ми маємо їх дочекатися.
Джорджі, я б їх не підвела.
-Просто, оскільки ми не зайняті… -І що там за річ?
Одержима зубна щітка? Гіпнотичний черевик?
Ти чуєш?
Що це? Точно не гість.
-Не на проточній воді. -У світі є не лише Проблема.
Ти точно щось бачила?
Джорджі, де ти?
Я на човні з божевільною.
Але де ти?
Я на річці.
-Де саме? -Я не знаю!
Ти зі мною, і ти в безпеці.
Тож опусти рапіру.
-Зберися. -Це ти зберися!
Добрий вечір, пані та панове.
Вітаю, мандрівники.
-Даю вам слово… -Веселіться.
Ці збори будуть варті вашої подорожі.
Для сьогоднішнього аукціону в нас купа предметів,
у тому числі портсигар, знайдений на пляжах Дюнкерка,
просякнутий муками вмерлого солдата.
Джерело однієї з найплідніших убивць нації,
Анни-Марії Нельсон.
-Ми хочемо дзеркало! -Так!
Ну ж бо!
Давайте!
Звісно.
Ось вона.
Ця рідкість.
Предмет, що так хвилював працьовитих ДЕПРІКівців
останніми днями.
Знайдене дорогою ціною
в могилі генія-візіонера сера Едмунда Бікерстафа.
Представляємо вам
його кістяне скло.
Воістину смертельна річ.
Сама дзеркальна поверхня, яку ми закрили для вашого захисту,
випромінює гіпнотичну силу, потужнішу…
Тут стільки людей. Просто подивимось, хто його купить.
Сигнальні ракети? Що мені з ними робити?
Ти відволічеш, а я дістану дзеркало.
Чекай на мій сигнал.
Це божевілля.
Я кілька десятиріч займаюся реліктами фізичної важливості,
але це дзеркало — наймогутніше, що я зустрічав.
Ваші канарки можуть підійти.
Вони малюки, вони не витримають.
-Підходьте. -Підходьте.
Поверніться. Не змушуйте робити вам боляче.
Найкрасномовніше підтвердження автентичності.
Упевнений, ви погодитеся.
Чому б не почати з 50 000 £?
П'ятдесят у першому ряду. Дякую, пані.
Шістдесят. Дякую. Шістдесят. Сімдесят позаду. Тож 80.
Вісімдесят. 80 000 £.
Дев'яносто.
Фло? Фло, схоже, нас відносить.
-Ми не тримаємо позицію? -Сумніваюся.
Не хвилюйся, зараз перевірю.
Випий. Зігрієшся.
Тобі не самотньо? Вести життя мисливиці за реліктами.
Про мене дбає «Матильда».
Мені подобається самотність. І проточна вода.
Менше привидів.
А для роботи так само добре.
Скільки гарних речей скидали в річку!
Ти про смертельні джерела?
Не лише джерела.
Цінні речі. Раніше любили, потім викинули.
Як цю.
Яка… чарівна.
Знайшла на шиї потонулого далматина.
Кому пасує більше?
Тобі.
Не може бути.
Я бачила чаплю!
То он, що там було.
-Ти її бачив? -Ні. Чаплю?
А бачив колись зблизька?
Вони гарні. Найдивовижніше, що можна побачити.
Мабуть, знов гніздяться в доках Гринвіча.
Ти хочеш кинути завдання, щоб подивитися пташку? Це що, ігри?
Безмежна велич природи, Джорджі. Відрізає інше лайно.
Фло, ні! Ми чекаємо тут на дзеркало.
Я знаю. Але ти мав рацію.
Нас віднесло.
І я маю повернути нас на місце, тому краще відпусти.
Будуть 120? Там 120, дякую.
Чекаю на 130. Так, 130, дякую.
Чи буде 140? Там, 140, дуже вам дякую.
Хтось дасть 150 000 £ за цю річ? 150 у кімнаті.
Буде 160?
Так, 160. Хтось дасть 170? Так…
-500 000 £. -Що?
500 000 £.
Дуже дякую, пане.
Хтось дасть 520?
Чи буде 520?
Останній шанс. 520?
Ні? Отже раз. Два.
-520. Щиро дякую, пане. -Що він робить?
550.
600.
650.
Панове,
ваш ентузіазм щодо цього виробу перевершує мої очікування.
Чи можу я попросити вас підійти й показати докази, що ви маєте такі суми?
Панове, це лише формальність.
Дякую, пане.
Дуже дякую, пане.
І ви, пане.
Не поспішайте.
У нього рапіра. Він агент!
Чорт. Ну ж бо.
-Давай. -Сюди його.
Гаразд. Подивимося, хто в нас тут.
-Ти? -А де друга?
Їх було двоє!
-З дороги! -Знайдіть її.
Нікому не покидати приміщення.
Вона має бути десь тут!
Зупиніть його! Зупиніть, боягузи!
Як звідси вибратися?
Замкнено!
Сюди!
Спокійно.
Локвуде.
Усе гаразд. Дай мені рапіру.
Віддай кістяне скло, і я покінчу із цим швидко.
Ти його знаєш?
Ні, босе.
Ти впевнений?
Так, босе.
Переконай мене.
Що?
-Я знав, ти, змію! -Назад!
Я офіцер ДЕПРІК. Це місце оточене. Киньте зброю.
У тебе є родина? Я її знайду.
Узяти його!
Ходімо, Локвуде!
Джордже? Нам дуже потрібна допомога.
Джордже!
Ну ж бо.
Чорт! Передали по рації! Ліфт зупиниться на четвертому.
Нас чекають.
Треба вибиратися зараз!
Де інші джерела?
Ходімо!
Локвуде, зберися!
Вони його просто вбили.
Я знаю. Треба йти.
-За що він помер? -Вони покидьки!
Це я покидьок.
Локвуде, будь ласка, зараз не до цього.
-Вони тут! -Локвуде, поглянь на мене!
Так? Ти мав рацію. Дзеркало надто важливе.
Будь ласка, зараз знов стань легковажним мудаком
і виведи нас звідси.
Привіт!
-Ходімо! -Ви наступні!
Назад!
МИ ПИШЕМО ВЛАСНУ ДОЛЮ. МИ СТАЄМО ТИМ, ЩО МИ РОБИМО.
Тобі колеги казали виглядати нездоровим
і трохи одержимим цим дзеркалом?
На їхньому місці я б сказала: «Джорджі,
від тебе тхне відчаєм, друже.
Тобі потрібно розслабитися, бо тебе щось з'їдає».
Думаєш, я божеволію? Я хоч не здався.
Подивись на себе. Ти ходячий чекліст привидської травми.
Ти не знаєш, що сталося, а я не казатиму.
Я бачила більше дітей, заморочених привидами, ніж ти за своє життя.
І бачу тебе.
Куди ти нас відвезла?
-Пливи до пристані. -Ні.
Джорджі, ти в трансі.
Ми своїх чуємо. Тебе треба забрати.
Ти здуріла. Ти мене саботувала!
Бо ти мені подобаєшся.
До пристані.
Вези нас до пристані!
Вибач.
Мені так шкода. Ти хотіла допомогти мені, а я тебе ледь не поранив.
Нє.
Навіть з рапірою ти б уже вмер.
Джордже?
Ти мене чуєш?
-Так. Ви на понтоні? -Ви нас чуєте?
Люсі!
-Нумо по них. -А все те, що ти казала?
У них буде дзеркало.
Я буду з тобою, а Локі його втримає.
Ти агент.
Ти впораєшся.
Джордже?
Джордже, ну ж бо!
Унизу різанина.
Чудовий спосіб заявити про себе. Ви сьогодні зіпсували цілі дві вечірки.
Ти був на балу?
-Здається, ви «Локвуд & К°». -Ти той чмошник із золотим клинком.
«Золотий Клинок». Мені подобається.
Звідки ти знаєш, хто ми?
Це найменше з того, що я про тебе знаю, Ентоні.
Отже,
віддайте моє кістяне скло.
Куди тобі тягатися, так? Але амбіції непогані.
Це робить тебе падальницею, як і того агента ДЕПРІК.
Навіщо комусь так ризикувати так задешево?
Досить про нього.
Змирися.
Я сказав Вінкмену, хто він.
Гадаю, його б убили на сцені у фіналі.
Ти зіпсував кінцівку аукціону.
Ти йому сказав?
Звідки ти знав?
Хто ти?
Ти з «Фіттс»?
Я залізо у твоєму мечі.
Я полум'я, що підтримує в печах тепло.
Та замовкни.
Ентузіазм і техніка.
Досить, щоб вкласти тебе, позере.
Ой.
Дренажна труба. Ми зможемо спуститися.
Ми так не втечемо.
Люсі?
Люсі, ми тут. Де ви?
Джордже, ми на даху. Нам не спуститися на понтон.
Наблизьтеся. Ми його тобі кинемо. Чуєш?
-А якщо я впущу його в річку? -Не впустиш.
Іншого виходу немає. Джордже, довірся мені.
Я маю віддати його тобі.
Злови й відвези його в ДЕПРІК.
Ми якось доберемося додому. Ти почув?
-Почув. -Джордже, допоможи із сіттю.
Вези нас звідси!
Це було моє.
Боже, та забий уже. Кістяне скло в ДЕПРІК. Усе скінчено.
Ви взагалі не розумієте гри, так?
Ні.
-Ні, Локвуде. -Люсі, він тебе вб'є!
Ти не зайдеш?
Мене знов не випустять.
Облиш. Ти достатньо сильний. Ти буквально біля дверей.
Так.
Однак була в мене інша ідея.
Може, вирушимо на «Матильді» на Медвей? Забудемо все це.
Викинемо його в такому глибокому місці, де його не знайдуть.
А потім відвідаємо цей острівок.
На ньому гніздиться купа чапель.
Або як захочеш.
-Ти вже тут, тож… -Просто… такий був план.
Так.
Клас.
Бувай.
Фло?
Фло!
Ти, я і чаплі. Давай.
Алло?
Воно в мене.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда