Je to mughalská dýka.
Z 16. století z Indie.
Vyráběly se v párech, takže spolu s tou druhou najdeme i vraha.
Ne.
Vy už jste svoji šanci dostali.
Případ Bickerstaffova kostěného zrcadla převezme tým od Fittesové.
- To nemyslíte vážně. - Všechno pokazí.
- Dostane se do špatných rukou. - To už nemusíte řešit.
Podívejte se na sebe.
Nemáte žádné pojistky ani dohled
a já zase nemám čas vás chránit.
- Vím, že nás nemáte rád… - To jsem nikdy…
Ani naše metody. To je ale jedno, protože fungují.
Našli jsme Annabelina vraha.
Nikdo o tom neví, ale vy ano.
No tak, jsme dobří.
Dejte nám šanci to zrcadlo najít. Prosím vás.
Co vy na to, Carlyleová?
Jste nezvykle potichu.
Měli bychom to dořešit my. Vhodnější tým nenajdete.
Je to naše volba a rizika známe.
Dovolte nám to.
Fajn.
Ale říkám vám, abyste na to šli chytře.
A myslím to vážně.
Máte co do činění se skutečnými zločinci. Z masa a kostí.
Tak se držte nadpřirozena.
Najděte to kostěné zrcadlo a zbytek nechte na nás.
Pane? Máme neodkladný případ v Kilburnu.
Doufám, že se nevidíme naposledy.
Udělal jsem dobře?
Varoval jste je. Víc toho nezmůžete.
To oni tu mají talent.
Jo.
Chudáci.
ŘADA NEVYSVĚTLITELNÝCH ÚMRTÍ
DUCHOVÉ KRÁČÍ MEZI NÁMI
SMRTÍCÍ DOTEK DUCHA
ÚMRTÍ
ZAVEDEN ZÁKAZ VYCHÁZENÍ
HOSPODÁŘSKÝ ŠOK
NEJLEPŠÍ OBRANA: ŽELEZO, STŘÍBRO A SŮL
TECHNOLOGICKÉ AKCIE
PODLE KNIH JONATHANA STROUDA
NADANÁ MLÁDEŽ CÍTÍ DUCHY
ÚMRTÍ
PADESÁT LET PO „PROBLÉMU“
LOCKWOOD A SPOL.
Musím vám říct, jak jsem pokročil ve výzkumu.
Co se stalo s tím oknem?
Naletěl do něj pták.
Bickerstaff byl očividně uznávaný klinický psychiatr.
Průkopník nových postupů.
Doma v Hampsteadu pořádal tajná setkání.
Nebýt Mary Dulacové, nikdo by se o nich nikdy nedozvěděl.
Co byla zač?
Zmizelý host.
Po jednom z těch setkání se po ní slehla zem.
Nejdivnější na tom je, že se o deset let později zase objevila,
ale byla úplně vyšinutá.
- Kvůli tomu zrcadlu? - To by dávalo smysl.
Proč ho ale všichni tak chtějí? Co dokáže?
Kromě toho, že dohání k šílenství a vraždí?
Podle mě to není jen nebezpečná relikvie,
ale něco naprosto jedinečného.
Dobrá práce.
Konečně procitáte.
Co se děje, Lucy?
Mluví.
„Procitáme“? Co tím myslíš?
Dost vám to trvalo.
Co se děje, Lucy?
Mluví na ni.
Když jsi tak chytrý, proč nám nepomůžeš?
Jsem pouhý přisluhovač.
Všechny odpovědi má můj pán.
Tvůj pán?
Tak jsi to myslel.
Znáš Bickerstaffa!
Věděl jsem, že se vrátí dokončit, co začal.
Jeho moc nemůže zůstat skrytá.
Co je to kostěné zrcadlo? K čemu slouží?
- Vezměte mě s sebou a ukážu vám to. - Kam?
Do domu mého pána.
Proč?
- Co tam najdeme? - Všechny odpovědi.
Budu ale chtít něco na oplátku.
Věděl jsem, že je ta lebka výjimečná.
Že když na ní začnu experimentovat, k něčemu to povede.
- Jsem fakt borec. - Jo, jsi úžasný, Georgi.
Dochází ti, že tu píšeme dějiny?
- Nikdo o tom nesmí vědět. - Ty jsi ale stále větší přínos.
Neuspořádáme tiskovku?
Fakt vtipný.
- Ale jsem ráda, že mi konečně věříš. - Jsem vědec.
Potřebuju důkazy.
Co budeme dělat?
S tím, že chce vypustit.
Chceme ho na naší straně.
Rozhodneme se, až nás dovede na místo.
Lucy se rozhodne. My ji nebudeme k ničemu nutit. Ani on.
Jestli ho dokážeš využít, mění to úplně všechno.
- Myslíš, že to dokážeš? - Uvidíme.
Kdyby mě tak vidělo moje osmileté já.
Nejlepší experiment mého života. Testování Typu 3.
A mně.
To zvládneš.
Kryjeme ti záda.
Můžeme?
Odkud asi ta lebka Bickerstaffa zná?
Prý byl jeho přisluhovač. Nazýval ho pánem.
Paktování s okultisty vždycky dopadá skvěle.
- Dost! Tady zastavte. - Stát. Počkejte.
Co se děje?
Nechoď dovnitř. Počkej tady.
- Pošli tam Lockwooda s Karimem. - Proč?
Oni mi na rozdíl od tebe nerozumí.
Oni umřít můžou.
Bez tebe se ale z téhle sklenice nikdy nedostanu.
- Lucy? - Počkej.
Teď tu rozhoduju já.
Karim zakusil moc kostěného zrcadla.
Dopřej mu, po čem touží.
Musíš nám říct, co říká. Nemůžeš nás jen tak ignorovat, Lucy.
Vy tu počkejte. Já jdu dovnitř.
- Ani náhodou. - Samotnou tě nepustíme.
Vždyť nejsem sama.
Věřte mi.
Jestli se nevrátíme do 15 minut, můžete za náma.
Říkal jsi, že to necháš na mě.
Takže tu velím já.
A tohle je moje rozhodnutí.
Hlupačko.
Domov.
Pěkně útulný.
A teď otevři víko a vypusť mě. Jak jsme se dohodli.
Ne.
Máme dohodu. Vypusť mě!
Ještě jsme nenašli, pro co tu jsme.
Ani jsi mi neřekl, co hledáme.
- Jeho záznamy! Dovedu tě k nim. - To zvládneš i ve sklenici.
Prostě mi řekni, kde je najdu.
Kde schovává tajemství tvůj pán?
Za zavřenými dveřmi.
Co cítíš?
Pach…
doutníků.
Zvuky pití.
Nějaké muže.
Je to jídelna.
Otevři je.
Co to je?
To není jídelní stůl.
Spíš nějaký…
operační.
A zní to…
jako by někdo něco…
rozřezával.
Kapání krve.
Myslela jsem, že byl cvokař.
Ne chirurg.
Byl to génius.
Vizionář.
Prostě popadneme ty papíry a zmizíme odsud.
Vypusť mě a ukážu ti, kde jsou.
První mi je ukaž, pak tě vypustím.
Potřebuješ mě přece živou.
Tak koukej spustit.
Podívej se pořádně.
Tři výpusti jsou na krev. A ta čtvrtá je…
Páka.
Doma jsem si říkal, že nás nic lepšího nikdy nepotkalo.
- Začínám si myslet pravý opak. - Já taky.
Řekla, ať jim dáme patnáct minut.
Jako by ta lebka byla její parťák!
- Technicky vzato je pořád moje. - Nikdy nebyla tvoje.
Jak dlouho ještě?
Deset minut.
Poslyš, nerozhoduje se sama.
Kdo ví, co jí ta věc našeptává?
Vzpomeň si na Annabel.
Řeknu to takhle.
Právě jsme ji samotnou poslali do strašidelného domu.
Máš pravdu. Copak nám přeskočilo?
Co to je?
To ne.
Ne.
Jak víme, kudy šla?
Nevíme.
- Co to bylo? - Něco tě vycítilo.
Nemáme čas. Prohledej ten stůl!
No tak.
- Co je to vůbec za papíry? - Tam ne. Hledej dál!
Sakra.
To jsou ony! Dávej na ně pozor.
Rychle, Lucy! Už jdou!
- Lucy! - Poběž!
Pozdě.
Proč znějí takhle?
To je jejich poslední dech.
Počkat.
To jsou jeho pacienti.
On je zabil.
Lucy!
Kde jsi?
Ozvi se, Lucy!
Je čas mě vypustit, Lucy.
Georgi!
Ten ti teď pomoct nepomůže. Ale já ano. Vypusť mě!
Lockwoode! Pomoc!
Lockwoode! Georgi!
Lockwoode, pomoc!
Lucy!
Vypusť mě!
To jsou padací dveře, Georgi.
Rukou je neotevřeš. Bude tu nějaká páčka.
Lucy, jsme tady. Už jdeme!
Hlupačko! Odsoudila jsi nás k záhubě!
Tys to věděl!
Lockwoode!
Asi jsem ji našel!
- Georgi! - Zkus tamtu.
- Už běžíme! - Vydrž, Lucy!
- Co se to tam sakra stalo? - Bickerstaff byl monstrum.
No tak.
To nic. Už jsme u tebe.
Jsi v bezpečí. Jsme tu s tebou.
Samotnou tě už nikam nepustíme.
Je mi jedno, co řekne ta lebka. Tvoji parťáci jsme my.
Ne on.
Našla jsi něco?
Jo.
Jsi úžasná.
- Můžu se na ně vrhnout? - Jen do toho.
Jsi v pořádku?
- Můžu pro tebe něco udělat? - Ne, dobrý. Jen…
ho nějakou dobu nechci vidět. Nedá se mu věřit.
- Ahoj, Locky. - Ty máš pořád klíč?
Klíče se nevyhazují. Nikdy nevíš, kdy se ti budou hodit.
Vždyť víš, že tu můžeš kdykoliv složit hlavu.
Jsi milej, Locky. Vypadá to tu fakt skvěle.
Na nic jsem nesahal.
Přesně tak.
Myslela jsem, že tu uděláš aspoň pár změn.
Už jsi našel využití pro ten pokoj na odpočívadle?
Ne.
Nemůžeš to odkládat navždy.
Já vím.
No, nepřišla jsem ti dávat kázání.
Carver prý dostal tvoji zprávu.
Vpotácel se k nám s nožem v zádech.
- Myslíš, že je za tím Winkman? - Možná.
Jestli se potřebuješ schovat, vím o jednom hausbótu u Eel Pie Islandu.
To zní lákavě. Pořád se ale snažíme najít to zrcadlo.
Zkoušel ho Winkman prodat?
Anebo co takhle karavan v Camber Sands?
Něco jsi zaslechla.
A co půlnoční opevněný sklad
plný zločinců a několika maniaků, co po tobě jdou?
- To se ti líbí víc, co? - Dneska o půlnoci?
- Soukromá aukce vzácné relikvie. - To bude ona.
Ve Fothergill's Wharfu. Přímo u řeky. Je to na mém území.
Neměl by ses tam ukazovat.
- Ne bez mojí pomoci. - Nejradši bych ti dal pusu, Flo.
Hlavně tam neumři.
To mi bude stačit.
Polibky si nech pro ty víš koho.
- Pro koho? - Když jsi s ní, chováš se jinak.
Je to jen kolegyně.
Lockwoode?
Promiňte.
Moje známá, Flo Bonesová. A tohle je George.
- Náš výzkumník. - A šéfkuchař.
Leda by se Locky naučil vařit.
Chutná ti moje shirini morabaii?
Je vynikající.
Tak to by ses měla stavit i na noon khamei, moji specialitu.
- Kdes ho schovával, Locky? - Zrovna jsem se chtěl zeptat na to samé.
Locky.
Už musím běžet.
Uvidíme se v 11:30 v Salter's Landing. Přijďte včas.
- Kam jdeme v 11:30? - Hned ti to řeknu.
No, nejdřív musím já něco říct tobě a Lucy. Je to důležité.
Tohle jsou starodávná vyobrazení duchů spjatých se svými zdroji.
Bickerstaff na ně musel někde narazit a rozhodl se to otestovat.
Proto měl tak hrůzostrašný sklep.
Vraždil vlastní pacienty, aby získal zdroje?
Ne, to by nebylo stoprocentní.
Když někoho zabiješ, jeho tělo se nutně nemusí stát zdrojem.
Leda by sis to nějak pojistil.
Takže je rozřezával zaživa.
Způsobil jim takové trauma, že je to navždy připoutalo ke kostem.
A podívejte.
Sedm duchů.
Jak to říkal Carver.
Tohle je, vážení, recept na kostěné zrcadlo.
Myslíš, že ta lebka ví, co je to za jazyk?
Zrovna spolu moc nemluvíme.
Joplinová by to věděla.
- Jí o tom říct nemůžeme. - Můžeme jí věřit.
V archivu jsme se dali do řeči. Zašli jsme na večeři.
- Na večeři? - K ní domů, měla zbytky.
Byla moc milá.
A ještě něco. Mary Dulacová napsala knihu.
Ta pomatená paní? Budou to jen bláboly.
Ne, jsou to její zpovědi. Můžou být klíčem k tomuhle všemu.
Vydali ale jen pár kopií.
Našel jsem jen jednu. V Černé knihovně u Fittesové.
Teď se stěží dostaneme do budovy,
natož do Černé knihovny.
To bych neřekla.
Tohle nám před chvílí přišlo.
„Anthony Lockwoode a spol.,
agentura Fittesové vás zve na ples k 50. výročí naší firmy.“
A je to dneska večer! Skvěle.
Dobře. Ne, to je… vynikající. Jsme zase zpátky ve hře.
Tak jo, uděláme to takhle.
Přeložíme ty papíry a zjistíme, jak to zrcadlo vzniklo.
Půjdeme na ples, najdeme knihu Mary Dulacové
a přijdeme na to, co přesně jí provedlo.
A pak si pro něj zajdeme.
- A to jako uděláme jak? - Flo má plán.
Měla bys jít nakupovat.
„Společenské oblečení.“
Můžu ti s tím pomoct?
Ty mě sleduješ?
Ne. Promiň, nechtěl jsem…
Já…
Viděl jsem tě přes ulici a myslel jsem…
Saunders mi řekl, co se stalo na tom hřbitově.
- Prý máš skvělý nadhoz. - Jo, házím jako holka.
Než ses k nim přidala, Lockwooda a spol. nikdo nebral vážně.
A najednou je všechno jinak. Je jasný proč.
- Jsme skvělý tým. - Fakt?
Je tě u nich škoda.
Naše agentura je naprostá špička.
- Akorát mě už odmítli. - Udělali chybu.
Vím, že ti o mně Lockwood nakecal kdovíco.
Jestli chceš zjistit pravdu,
co kdybys na ten večírek šla se mnou?
Nemůžu. Jdu s…
- Lockwoodem. - A Georgem.
No jasně.
S tím večírkem trochu tlačím na pilu, co?
Nezajdeme na kafe?
Hele, už musím jít. Dovnitř.
- Jasně. Tak zatím. - Jo.
Ale popřemýšlej o tom, jo?
O všem.
Dobře.
Promiň.
Už je tu bezpečno. Nechci, aby se tu Pamela…
Už si tykáte?
Ahoj.
Víc knih a kung paa jsem nepobrala. A nikomu jsem neřekla ani muk.
Pojď dál.
Můžu dál?
Jo.
Máš všechno?
- Myslím, že jo. - Dobře.
Všechno v pořádku?
Mezi tebou a tou lebkou.
Jo, dobrý. Jenom se mi trochu dostal pod kůži.
Stará kamarádka?
Ta nejlepší. To ona chtěla jet do Londýna, chodit na večírky a tak.
Užívat si života.
A teď jsem tu bez ní.
Mám pocit, že jí kradu sen.
Vím, že je to blbost.
- Umřela? - Je v transu.
- To jsi nikdy nezmínila. - Neptal ses.
Promiň.
Že jsem se nezeptal.
Upřímnou soustrast.
Určitě by ale chtěla, aby ses bavila.
A žila za vás obě.
Jo.
Tohle se ti bude líbit.
Patřil někomu…
na kom mi moc záleželo.
Co když ho ztratím?
S náhrdelníky si zatím vedeš skvěle.
Díky.
A vážně ti nic není?
Jsi v pořádku?
Jo, neboj. Všechno je v pohodě.
Výborně. No…
- Mrknu se, jestli už je tu taxík. - Jasně.
Ještě nejsi oblečený?
Máme moc práce. Prostě jděte beze mě.
Víc vědět nepotřebujete.
- Klidně běž, můžu pokračovat sama. - Ne, nechce se mi.
Párty moc nemusím. Tohle je větší zábava.
Pak tě ale stejně budeme potřebovat, tak nezapomeň.
Jasně, neboj.
Přineseš všechno?
Jo, přinesu. Prostě…
Běž. Musíme si pohnout.
K čemu budete co potřebovat?
Nikomu to neříkej, ale…
půjdeme si pro to kostěné zrcadlo.
Pane jo.
Kde je George?
Pracuje. Přidá se k nám potom.
Takže jedeme sami?
Vadí ti to?
Asi bychom se měli trochu družit,
ať to vypadá, že jsme přišli na večírek.
No super, tlachání s boháči. Moje oblíbená zábava.
Panebože, to jsou zdroje?
Slavné sloupy z relikvií.
Nelíbí se ti?
Penelope na bezpečí nebo vkus nehledí.
Hlavně že se může chlubit rodinným dědictvím.
My o vlku…
Bože. Myslím, že si mě všimla.
Co to děláš?
Je to jenom člověk jako ty a já.
- Vždyť spím na půdě. - Tak spíš jako já.
- Křen? - Proč to nenamočí do nějaké omáčky?
Protože jsme ve vybrané společnosti.
Chceš to tu obejít? Poznat pár lidí?
Radši bych šla skočit z mostu.
Jen běž, stejně si musím odskočit.
To je lupič Dlouhán Henratty.
Penelope! Slečno Fittesová. Já…
Zase tak dlouze nevypadá.
Zdivočelí psi mu sežrali nohy.
Tom Rotwell ho vykopal v roce 1971,
zatímco máma železným rýčem odháněla jeho ducha.
Ještěže hrála tenis, jinak by na to neměla fyzičku.
A klidně mi říkej Penelope.
A moje nabídka stále platí.
Kipps s vámi mluvil?
Aha, vy jste mluvila s ním.
Už od Combe Carey vím, že jsi výjimečná.
Trochu jsem si tě proklepla.
A přesto mě chcete najmout?
To, co se stalo tvým přátelům, nebyla tvoje vina.
Mohl za to tvůj zaměstnavatel. Ne ty.
Zařídili jsme, aby pan Jacobs už nikdy na žádné agenty nedohlížel.
Lidi jako on by v našem oboru pracovat neměli.
Děkuju vám.
Vždycky jsem…
bývala černá ovce rodiny.
Na tohle jsem si zvykala dlouho.
Nevím, jak to děláte.
Skoro všichni na vás koukají.
Nedívají se na mě.
Ne tak docela.
Dívají se na slavnou Penelope Fittesovou.
Za kterou mě mají.
Nedivím se jim, žijeme v děsivé době.
Lidi potřebují naději.
Nějakou jistotu.
Ráda bych ti ještě pomohla, Lucy.
Práce u nás má svoje výhody.
To je od vás milé. O tom se mi ani…
Cítíš se s ním v bezpečí. S panem Lockwoodem.
Jsme parťáci.
Ten pocit znám.
Jednou jsem ho zažila.
Kdyby sis někdy chtěla promluvit, umím skvěle naslouchat.
Takže se nakonec družíš.
Co chtěla?
- Co říkala? - Jenom jsme si povídaly.
A teď pojď. Práce volá.
- Nabídla ti práci? - Jak to víš?
Na jejím místě bych udělal to samé. A být tebou, hned bych přijal.
- Proč? - Tomuhle nemůžu konkurovat.
Ani to po tobě nechci.
Tak o co jde?
Nevím, o čem to mluvíš.
Poslyš, viděl jsem, jak se venku bavíš s Kippsem.
No jo.
Co chtěl?
Taky mi nabídl práci.
- A pozval mě na kafe. - Na kafe?
To normální lidi dělávají. Chodí spolu ven.
Jakože na rande?
To tě to tak překvapuje?
Odmítla jsem ho.
Víš, že bych tu nemohla pracovat. Moc betonu a málo spálených topinek.
Můj domov je na Portland Row. S tebou a Georgem.
Nikam vám nezmizím. Tak pojď.
Kód je 1888.
Výborně, Georgi.
Někde prostě začni.
Já zkusím katalog.
Ta harfa…
Tady to je.
C 452.
Čísla jsou na hřbetech.
452…
Mám ji.
Uvidíme, k čemu se doznala.
Tady budeme mít větší klid.
Tak co říkali?
Někteří začínají být netrpěliví.
Mají pocit, že jim dost nepomáháte.
Je to jejich práce.
Copak můžu za to, že na ni nestačí? Nejsem jejich chůva.
To ne, ale jste jejich múza.
Na to by neměli zapomínat.
Ale něco pro ně mám.
Aby si přestali stěžovat.
Opraveno a otestováno.
Už zase funguje. Vyřiď jim, že je to projev dobré vůle.
Od jejich múzy.
- Mají štěstí. - Jdu zpátky tam, kde mě umějí docenit.
Nabídla bych ti drink, ale určitě máš na práci něco zajímavějšího.
Já se vrátím za pár minut, aby se nezačaly šířit řeči.
Dobře.
Musíme jít.
Teď.
Spěcháš někam?
Pomalu, aby mi neujela ruka.
Je pěkně ostrý.
A taky moc pěkný. Je z pravého zlata?
Co jsi zač?
Jen host, co se ztratil cestou na záchod.
Vždyť máš mapu.
- Tu vidím poprvé. - Ten, kdo ti ji dal, tu pracoval.
Jsi agent?
To bude nějaká slitina.
Je pozlacený?
- To je nevkusné. - Hej!
Našla jsem ten záchod.
Ochranka? Do Černé knihovny vnikli nezvaní hosti.
Bože. Jdou po nás. Jsou u všech východů.
Tamhle jsou další čtyři. Máš nějaký plán, že jo?
Teď už mám. Alespoň myslím.
Rozprašovače soli aktivovány.
Opatrně a s klidem zamiřte k nejbližšímu východu, prosím.
Rozprašovače soli aktivovány.
Opatrně a s klidem zamiřte k nejbližšímu východu, prosím.
Tahle párty je nanic. Nezajdeme jinam?
S radostí.
Překlad titulků: Eliška K. Vítová