Це кинджал Моголів.
Індія, XVI століття.
Вони йшли парами. Знайдемо другий — знайдемо вбивцю Карвера.
Ні.
Ви мали шанс. Ви надто підозрілі.
Дзеркало Бікерстафа, кістяне скло — тепер це справи «Фіттс».
-Ви ж не серйозно. -Вони облажаються.
-Воно потрапить не в ті руки. -Це не ваша проблема.
Самі подивіться.
У вас немає ні охорони, ні наглядачів,
а я не маю часу й ресурсів захищати вас.
-Інспекторе, ви не любите нас. -Я не казав…
І наші методи, і це нічого. Та вони дієві.
Ми знайшли вбивцю Аннабель Ворд. Інші цього не знають, але ви знаєте.
Ми вправні.
Благаю, дайте нам шанс знайти дзеркало.
Що скажеш, Карлайл?
Ти на диво тиха.
Гадаю, варто закінчити роботу. Ми в найвигіднішому становищі.
Це наш вибір, і нам відомі ризики.
Дозвольте нам.
Гаразд.
Але я не прошу,
а кажу вам
бути розважливими.
Тут справжні злочинці. З плоті й крові.
Тримайтеся психологічного боку.
Знайдіть кістяне скло, а решту лишіть ДЕПРІК.
Пане? Критичний інцидент у Кілбурні.
Хай я не в останнє бачу вас трьох живими.
Я чиню правильно?
Ви їх попередили. Що ще ви можете?
Це в них талант.
Так.
Бідолахи.
ХВИЛЯ НЕПОЯСНИМИХ СМЕРТЕЙ
ПРИВИДИ ХОДЯТЬ СЕРЕД НАС
ДОТИК ПРИВИДУ ВБИВАЄ
СМЕРТІ
КОМЕНДАНТСЬКУ ГОДИНУ ПОСИЛЕНО
ЕКОНОМІЧНИЙ ШОК
ЗАЛІЗО, СРІБЛО, СІЛЬ: НАЙКРАЩИЙ ЗАХИСТ
БІРЖА ТЕХНОЛОГІЙ
ЗА РОМАНАМИ ДЖОНАТАНА СТРАУДА
МОЛОДЬ ВІДЧУВАЄ ПРИВИДИ
СМЕРТІ
«ПРОБЛЕМІ» УЖЕ 50 РОКІВ
АГЕНЦІЯ «ЛОКВУД & К°»
Слухайте, що я дізнався про Бікерстафа.
Що з вікном?
Пташка врізалася.
Виявляється, він був дуже поважним лікарем, психіатром.
Піонером нових технологій.
Він влаштовував таємні збори в Гемпстеді,
і вони б так і лишилися таємними, якби не Мері Дюлак.
Хто вона така?
Зникла гостя.
Вона зникла після одного з його засідань.
Але ось найдивніше.
Вона раптово з'явилася через десять років, абсолютно божевільна.
-Через кістяне скло? -Це було б логічно.
Чому його всі так хочуть? Що воно може?
Крім як зводити тебе з розуму й убивати?
Думаю, це не просто небезпечна реліквія.
Гадаю, це щось абсолютно унікальне.
Молодці.
Нарешті ви прозріваєте.
Люсі, що таке?
Він говорить.
Тобто «прозріваємо»?
Довго ви копирсалися, правда?
Люсі, що відбувається?
Він говорить до неї.
Якщо ти стільки знаєш, чому не допоможеш?
Я лише помічник.
Відповіді знає мій хазяїн.
Твій хазяїн?
То ось, про що ти казав.
Ти знаєш Бікерстафа!
Я знав, що він повернеться закінчити.
Силу мого хазяїна не поховати.
Що таке кістяне скло? Що воно робить?
-Візьміть мене — і я покажу. -Куди?
Додому до мого хазяїна.
Навіщо?
-Що ми там знайдемо? -Усе, що ви маєте знати.
Але мені дещо потрібно натомість.
Я знав, що череп особливий, коли крав його.
Я почав експерименти й очікував, що він зробить щось неймовірне.
-Я молодець. -Так, Джордже, добре, що ти є.
Ми тут творимо історію.
-Розповідати не можна. -Але твоя цінність злетіла до небес.
Пресконференцію?
Дуже смішно.
-Добре, що ви мені нарешті вірите. -Я людина науки.
Я ні в що не вірю без доказів.
Що ми робитимемо?
З його бажанням свободи.
Хай думає, що ми згодні.
Він покаже, що сховано в Бікерстафа, а тоді вирішимо.
Люсі вирішить.
Від нас жодного тиску. Від черепа теж.
Якщо приборкаєш, для нас це все змінить.
-Ти зможеш? -Дізнаємося.
Якби мене бачив восьмирічний Джордж Карім.
Це поки найкращий експеримент. Повне тестування третього типу.
І мене.
Ти впораєшся.
Ми допоможемо.
Готові?
Звідки череп знав Бікерстафа?
Він назвався помічником. Кличе його хазяїном.
Спільник лікаря-окультиста. Багатообіцяюче.
-Ні! -Чекайте!
-Зупинись. -Стійте.
Що таке?
Не заходь усередину. Чекай тут.
-Нехай ідуть Локвуд і Карім. -Чому?
Бо вони зі мною не говорять, а ти говориш.
Вони не цінні.
Якщо ти помреш, я лишуся в цій банці навічно.
-Люсі? -Чекайте.
Тепер я головний.
Карім відчув силу кістяного скла.
Дай йому те, чого він прагне.
Люсі, скажи нам, що він говорить. Ти не можеш стояти мовчки.
Ви двоє чекайте тут. Я заходжу.
-У жодному разі. -Люсі, ти не підеш одна.
Я не одна, правда ж?
Довіртеся мені.
Якщо не повернемося за 15 хвилин, можете заходити.
Ви сказали, що вирішую я.
Отже, я головна.
Це моє рішення.
Дурна дівчина.
Дім.
Дуже затишно.
Тепер наша угода. Відкрий кришку, випусти мене.
Ні.
Ми домовлялися. Випускай!
Ми не знайшли те, що шукаємо.
Ти не сказав, що ми шукаємо.
-Його записи! Я тобі покажу. -Ти можеш це зробити й звідси.
Кажи, де шукати.
Де твій хазяїн тримає свої секрети?
За зачиненими дверима.
Що ти відчуваєш?
Сліди
сигар.
Випивку.
Чоловіків.
Їдальня.
Відчиняй.
Що це?
Це не обідній стіл.
Це якийсь
операційний стіл.
Звучить так,
наче щось
пиляють.
Стікає кров.
Я думала, він мозкоправ.
А не хірург.
Він був генієм.
Візіонером.
Берімо те, по що прийшли, і ходімо звідси.
Випусти мене — і я покажу.
Покажи — і я випущу.
Я тобі потрібна живою, пам'ятаєш?
Тож починай говорити вже зараз.
Глянь уважніше.
Три носики для крові. А ще один…
Вимикач.
Кілька годин тому я думав, що це найкраще, що з нами було.
-Тепер я хвилююся, що найгірше. -Розумію.
Вона сказала: «Дайте 15 хвилин, і якщо не повернемося…» Наче вони команда.
Теоретично він досі мій.
Теоретично він і не був твоїм.
Скільки минуло?
Десять хвилин.
Слухай, вона тут не головна.
Хтозна, що та річ шепоче їй на вухо.
Ти забув Аннабель Ворд?
Добре, поясню так.
Ми щойно відправили її саму в дуже одержимий будинок.
Твоя правда. Це божевілля.
Що це?
Ні.
-Як нам дізнатися, куди вона пішла? -Ніяк.
-Що це було? -Тебе щось відчуває.
Часу обмаль, обшукай стіл.
Ну ж бо.
-Що в тих записах? -Не тут. Шукай!
Чорт.
Це вони. Убережи їх.
Люсі, швидше, вони йдуть!
-Люсі! -Ходімо!
Пізно.
Чому вони так звучать?
Їхні останні подихи.
Чекай.
Це його пацієнти.
Він їх убивав.
Люсі!
Де ти?
Люсі, відповідай!
Люсі, час мене випустити.
Джордже!
Він тобі зараз не допоможе. А я допоможу. Звільни мене!
Локвуде! Будь ласка!
Локвуде! Джордже!
Локвуде, будь ласка!
Люсі!
Випусти мене!
Джордже, тут люк!
Не тягни. Має бути якийсь гачок.
Люсі, ми тут. Ми йдемо.
Дурепа. Ти нас занапастила!
Ти знав!
Локвуде!
Локвуде, гадаю, це тут!
-Джордже! -Спробуй той.
-Люсі, ми йдемо! -Тримайся!
-Що за чортівня там сталася? -Він був чудовиськом.
Гей.
Усе гаразд. Тепер ти з нами.
Ти в безпеці. Ти з нами.
Це ти востаннє працювала одна.
Байдуже, що каже той череп. Ми твоя команда.
Не він.
Ти щось знайшла?
Так.
Ти неймовірна.
-Можна я занурюся в записи Бікерстафа? -Уперед.
Усе добре?
Чогось хочеш?
Ні, просто…
Треба його прибрати на певний час. Йому не можна вірити.
-Привіт, Локі. -Лишила старий ключ?
Ніколи не викидай ключі. Кожен щось, та відімкне.
Твоїм черевикам тут завжди раді. Ти це знаєш.
Локі, це дуже мило. Гарно ти обійшовся з будинком.
Я його не чіпав.
Саме так.
Я думала, ти зміниш принаймні кілька речей.
Ти ще не знайшов тій кімнаті нового призначення?
Ні.
Ти не можеш уникати цього вічно.
Я знаю.
Так. Я прийшла не втручатися.
Карвер отримав твоє послання.
Він пройшов у двері з ножем у спині.
-Думаєш, це Вінкмен? -Я б не здивувалася.
Якщо треба сховатися, я знаю гарну баржу біля острова Іл-Пай.
Спокусливо. Але ми все ж намагаємося знайти дзеркало.
Вінкмен пробував його продати?
Баржа близько до дому? Як щодо каравану в Кембер-Сендс?
Ти щось чула, так?
Тоді як щодо укріпленого складу, опівночі,
з купою бандитів і кількома одруженими, що хочуть тебе вбити?
-Це більше у твоєму стилі? -Сьогодні опівночі?
-Приватний аукціон. Цінний релікт. -Це воно.
Пристань Фотерґілл. На річці. Моя територія.
Туди б пішов лише божевільний.
-Хіба що з моєю допомогою. -Фло, я б тебе розцілував.
Просто не помри.
Мені вистачить.
Збережи свої поцілунки для як-там-її.
-Кого? -Біля неї ти поводишся інакше.
Вона просто колега.
Локвуде?
Ой, пробачте.
Це моя подруга, Фло Боунс. Фло, це Джордж.
-Головний дослідник. -І головний кухар.
Хіба що Локі розширив репертуар?
Сподобався шіріні морабай?
Дуже смачно.
Тоді приходь на мій нун хамеї. Це моя фірмова страва.
-Локі, де ти його ховав? -Я збирався спитати те саме. Локі.
Я вшиваюся.
Побачимося о 23:30. Дім Солтера. Не запізнюйся.
-А що о 23:30? -Потім розповім.
Спершу я дещо розповім вам з Люсі. Дещо серйозне.
Це давні зображення духів, прив'язаних до своїх джерел.
Схоже, Бікерстаф натрапив на ці ілюстрації і вирішив перевірити.
Тому його підвал був таким жахом.
Він убивав пацієнтів, роблячи їх джерелами?
Ні, там успіх не гарантований.
Коли вбиваєш, тіло вбитого не обов'язково стає джерелом.
Хіба що ти про це подбаєш.
То він відтинав їхні частини, поки вони ще були живі?
Викликав такі муки, що привиди навіки прив'язувалися до кісток.
І дивіться.
Сім привидів.
Як і казав Карвер.
Це, друзі мої, рецепт кістяного скла.
Думаєте, череп знає, яка це мова?
Ми з ним зараз не дуже спілкуємося.
Джоплін має знати.
Її не можна долучати.
Ні, їй можна вірити.
Я познайомився з нею ближче в архіві. Пообідали.
-Ти обідав з Джоплін? -У неї вдома, недоїдками.
Вона була дуже мила. І є ще дещо. Мері Дюлак написала книгу.
Та навіжена? Мабуть, якесь божевілля.
Ні, це її зізнання. Воно може бути ключем до всього цього.
Але її майже не друкували.
Єдина відома копія в Чорній бібліотеці у «Фіттс».
Нам зараз і так непросто зайти до «Фіттс», не кажучи про Чорну бібліотеку.
Я б так не сказала.
Це сьогодні кинули в поштову щілину.
«Ентоні Локвуд & К°,
агенція "Фіттс" запрошує вас на бал "Фіттс 50"».
І це сьогодні! Гаразд.
Добре. Ні, це… це чудово. Отже, ми знов у грі.
Гаразд. План такий.
Перекласти ці записи, дізнатися, як робили кістяне скло.
Піти на вечірку, знайти книгу Мері Дюлак
і встановити, що та річ з нею зробила.
І потім піти дістати його.
-І як ми це зробимо? -Фло знайшла спосіб.
Іди на шопінг.
«Вечірній одяг».
Тобі допомогти?
Ти за мною стежиш?
Ні. Пробач, я не хотів…
Я…
Я побачив тебе з того боку вулиці й подумав…
Я говорив із Сондерсом. Він розповів, що ти зробила.
-Кажуть, неймовірний кидок. -Ага, я кидаю як дівчисько.
До тебе «Локвуд & К°» були нічим. Їх ніхто не сприймав серйозно.
І раптом це змінилося. Очевидно, чому.
-Ми чудова команда. -Так?
Тут ти марнуєш час.
У «Фіттс» добре працювати.
-Вони мені відмовили… -Вони помилилися.
Він тобі каже, що я найгірша людина у світі.
Якщо хочеш дізнатися, чи це так,
може, підеш зі мною на вечірку?
Не можу. Я йду з…
-З Локвудом. -І Джорджем.
Авжеж.
Я надто понадіявся з вечіркою, так?
Як щодо кави?
Слухай, мені треба йти. У дім.
-Звісно, ще побачимося. -Так.
І подумай про це, добре?
Про все.
Добре.
Вибач.
Тепер безпечно. Ми ж не хочемо, щоб Памела…
О, то вона тепер Памела?
Привіт.
Усі книги й курка кунг-пао, скільки внесла,
і не сказала жодній душі.
Проходьте.
Можна?
Так.
У тебе все готово?
-Так, здається. -Добре.
Усе гаразд?
Тобто, із черепом.
Та нормально. Просто він мені трохи заморочив голову.
Старий друг?
Найкращий. Це була її ідея. Поїхати в Лондон, ходити на вечірки.
Здобути славу.
Тепер я тут, а вона — ні.
Таке відчуття, наче я її обікрала.
Нісенітниці.
-Ти її втратила? -Примарні окови.
Ти не розповідала.
Ти не питав.
Вибач.
Що не питав.
Шкода твою подругу.
Вона б напевно хотіла, щоб ти розважалася.
Жила за вас обох.
Так.
Тобі може сподобатися.
Це належало…
дорогій мені людині.
А якщо я загублю?
Ти себе зарекомендувала із цінними кулонами.
Дякую.
Більше нічого?
Усе добре?
Так, ні, чесно, усе гаразд.
Чудово. Що ж,
перевірю таксі.
Так.
Джордже, ти не готовий.
Тут стільки роботи. Ідіть без мене.
Це все, що треба знати.
-Іди, якщо хочеш. Я працюватиму. -Ні, я не хочу.
Не люблю вечірки. Це набагато цікавіше.
Ти нам усе одно потрібен. Із тим, що буде потім. Не забудь.
Не забуду, не хвилюйся.
І ти все принесеш?
Так. Просто…
Ідіть, ми продовжимо.
Для чого тобі потрібно щось принести?
Нікому не розповідайте. Ми…
Ми дістанемо кістяне скло.
Ого.
А де Джордж?
Працює. Приєднається потім.
То ми лише вдвох?
Ти не проти?
Спершу треба змішатися. Наче ми справді прийшли на вечірку.
Клас, дві мої улюблені речі. Шикарні люди й балаканина.
Господи! Це джерела?
Знамениті колони реліктів.
Не фанатка?
Пенелопа не дозволяє небезпеці й витонченості
заважати їй показувати відому спадщину своєї родини.
Про вовка промовка.
Боже. Здається, вона мене побачила.
Що ти робиш?
Вона звичайна людина. Не особливіша за тебе чи мене.
-Я сплю на горищі. -Не особливіша за мене.
-Хрін? -Чому не додають просто підливку?
Бо це цивілізація.
Хочеш пройтися? Познайомитися з кимось?
Краще зжувати власне обличчя.
А ти йди. Мені треба в туалет.
Це Довгий Г'ю Генратті, розбійник з великої дороги.
Пенелопо! Пані Фіттс. Я…
Він не схожий на довгого.
Дикі собаки з'їли його ноги.
Том Ротвел відкопав його в 1971 році,
а моя мама в цей час відганяла привиди, розмахуючи залізним списом.
Добре, що вона була тенісисткою, інакше б забракло стійкості.
До речі, можна «Пенелопа».
-І пропозиція досі в силі. -З вами говорив Кіппс?
О, то це ви сказали Кіппсу.
Я ще з Комб-Кері зрозуміла, що ти особлива.
Я тебе трохи вивчила.
І досі хочете найняти?
Ти не винна в тому, що сталося з друзями.
Винен твій роботодавець, а не ти.
Ми подбали, щоб пан Джейкобс більше ніколи не керував агентами.
У нашій сфері таким, як він, не місце.
Дякую.
Знаєш, я…
Я в родині біла ворона.
Довго звикала до цього.
Не знаю, як вам вдається. На вас усі витріщаються.
Вони дивляться не на мене.
Не зовсім на мене.
Вони дивляться на велику Пенелопу Фіттс. Якою вони хочуть мене бачити.
І хіба їм можна дорікати? Це жахливий час для живих.
Людям потрібна надія.
Заспокоєння.
Люсі, я б хотіла тобі допомогти.
У нас є певні переваги.
Це дуже люб'язно. Це більше, ніж я могла б… Але…
З ним ти відчуваєш безпеку. З паном Локвудом.
Ми команда.
Мені знайоме це відчуття.
Я теж його мала.
Якщо захочеш поговорити,
я добре слухаю.
Бачу, ти змогла змішатися.
Чого вона хотіла?
-Що казала? -Та всілякі дрібниці.
Усе, ходімо. У нас є робота.
-Вона пропонувала роботу? -Звідки ти знаєш?
Я б на її місці так зробив.
А на твоєму схопився б за пропозицію.
-Чому? -Я їм не рівня.
І не треба бути.
Тоді що відбувається?
Гадки не маю, про що ти.
Я бачив, як ти сьогодні говорила з Кіппсом.
Так.
То що?
Він пропонував роботу.
-І запрошував на каву. -На каву?
Так роблять нормальні люди. Гуляють.
Це як побачення?
У це так важко повірити?
Я відмовила.
Тут я не зможу працювати. Багато цементу й жодних горілих тостів.
Портленд-Роу — мій дім.
Ви з Джорджем.
Я нікуди не подінуся. Тож ходімо.
Ось код. 1888.
Молодець, Джордже.
Звідки хочеш почати?
Я перевірю покажчик.
Ця арфа…
Знайшов.
C/452.
Шукай на корінцях книг.
452…
Є!
Подивимося, що там за зізнання.
Тут буде тихіше.
То що вони казали?
Що учасники починають хвилюватися.
Ніби ти мало допомагаєш з їхньою роботою.
Саме так, з їхньою.
Якщо вони не готові до завдання, до чого тут я? Я їм не нянька.
Звісно.
Але ти їх надихаєш.
Хай вони про це не забувають.
І ти маєш дещо зробити. Вгамуй їхні скарги.
Відновлено й перевірено.
Знов працює. Скажи їм, це жест доброї волі.
Від їхнього натхнення.
-Їм пощастило. -Повернуся туди, де мене люблять.
Я б запропонувала випити, але на тебе чекає цікавіше місце.
Я піду згодом. Нам не потрібно, щоб про нас базікали.
Звісно.
Треба йти.
Зараз.
Поспішаєш?
Спокійно. Ти не хочеш, щоб мій клинок ковзнув.
Він дуже гострий.
Дуже гарний. Справжнє золото?
-Хто ти? -Гість вечірки. Я заблукав, шукав туалет.
Бо загубив мапу?
-Я це бачу вперше. -Той, хто тобі її дав, працював тут.
Ти агент?
Мабуть, якийсь сплав.
Він позолочений?
-Трохи жалюгідно. -Гей!
Я знайшла туалет.
Охороно. У Чорній бібліотеці було проникнення.
Боже. Нас шукають. Перекривають усі виходи.
Ще четверо. І в тебе немає плану, так?
Не було, але тепер є. Здається.
Сольові розбризкувачі активовані.
Будь ласка, спокійно й обережно пройдіть до найближчого виходу.
Сольові розбризкувачі активовані.
Будь ласка, спокійно й обережно пройдіть до найближчого виходу.
Вечірка затухнула. Утечеш зі мною?
Залюбки.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда