Deixa'm anar.
Deixa'm anar!
Lockwood?
- N'he trobat una! - Lockwood!
Aquí.
- Lockwood! - Som del DRCP.
- Hi ha algú més? - Lockwood!
ONADA DE MORTS SENSE EXPLICACIÓ
FANTASMES ENTRE NOSALTRES
EL CONTACTE AMB UN FANTASMA MATA
MORTS
IMPOSICIÓ D'UN TOC DE QUEDA
COMMOCIÓ ECONÒMICA
FERRO, PLATA, SAL: LA MILLOR DEFENSA
ACCIONS
BASADA EN LES NOVEL·LES DE JONATHAN STROUD
ALGUNS JOVES PERCEBEN FANTASMES
MORTS
"EL PROBLEMA" 50 ANYS ENÇÀ
Srta. Lockwood?
No, això és el nom de l'agència. Jo em dic Lucy Carlyle.
- Perdó per la confusió. - El Lockwood és el meu company.
Vaja, més aviat el meu cap. O el meu col·lega, en realitat.
- És aquí, ell? - No. Hem trucat a la teva mare.
No li han dit on soc, oi?
No ho ha preguntat, reina. Semblava molt ocupada.
Li diré al metge que t'examini. Descansa fins que et doni l'alta.
Srta. Carlyle?
Lucy Carlyle?
Déu meu.
Senyor Lockwood.
Sí. Hola. Amb qui tinc el plaer de…
Soc l'inspector Barnes.
Del Departament de Recerca i Control Paranormals.
I no m'agrada trobar-me amb agents que cremen cases, posen vides en perill
i se salten tant la llei que sembla que no existeixi.
Deixi que li expliqui la meva versió dels fets.
Potser no ho sap,
però ens van donar informació del tot incorrecta sobre la situació.
I llavors ens va atacar salvatgement un…
No pot ser.
Li deu 60.000 lliures a la Sra. Hope.
O paga en 2 setmanes o el faran plegar.
Em temo que el deute és seu, tenim la pòlissa del DRCP.
Van fer servir bengales de magnesi dins la casa i no tenien cadenes.
Això invalida la pòlissa.
He mirat el seu expedient. Van pel seu compte, sense supervisió.
Deixin fer als adults abans que mori algú.
Ningú ha mort ni morirà mentre jo mani.
Vostè no mana. Mano jo.
Pagui o digui adeu al negoci.
I el Lockwood?
Sí que t'alegres de veure'm.
Podries dir "Lucy, sort que estàs bé" o "Que bé que continuïs viva".
Lucy, sort que estàs bé. Que bé que continuïs viva.
- No repeteixis just el que he dit! - On és el Lockwood?
Com coi vols que ho sàpiga? Ha desaparegut.
Has estat en un hospital. I això?
Un segon, George.
Si ho dius de forma figurada, digues què vol dir "un segon".
Si és més d'un minut, faré una altra cosa mentre…
En les últimes dotze hores, m'ha estat a punt de matar un tipus dos.
Dues vegades.
He saltat d'una casa en flames de cap a un arbust 6 metres més avall
i m'han ficat un tub per la gola per netejar-me els pulmons. Un segon!
- No hauria passat si m'haguéssiu esperat. - Anaves tard.
Feia la meva feina per saber a què ens enfrontàvem,
que m'imagino que no era només un vell…
És ella.
Què va provocar l'incendi, Lucy?
Déu meu, que jove.
- Vosaltres, oi? - Aquesta dona.
- Qui era? - No m'estàs escoltant.
George. La foto. El fantasma que ens va atacar ahir a la nit era ella.
Sentia com si necessités la meva ajuda. Digues-me qui és.
Una jove promesa dels 80 destinada a Hollywood, fins que va desaparèixer.
Vam trobar el seu cos emparedat en una xemeneia. Algú li va fer això.
Si us hagués interessat més abans de marxar…
Ho va decidir el Lockwood. Què vols que li digui, jo?
Li has de dir que no, Lucy. Si no ho fas, empitjorarà, ell.
Sabia que us avindríeu. Diria que hi hauria posat la mà al foc, però…
On coi eres? Per què no em vau esperar?
Sap qui era el fantasma.
Podem deixar-ho per a més tard?
Necessito dormir. Ens posem al dia tot esmorzant?
Si em fas el teu ghormeh sabzi amb una pila d'arròs,
t'estimaré infinit, tio.
Quin conjunt, Luce.
No et feia fan dels unicorns. O dels arcs de Sant Martí.
Deixa'm anar.
Deixa'm anar!
Lucy?
Lucy!
Què fas?
Hi ha pany, saps, i altra gent que vol anar al vàter.
Què et passa?
Això no és normal.
Ei, Norrie.
No t'imagines on soc.
He complert la promesa.
Soc a Londres.
Fittes i Rotwell no em van ni mirar, i he acabat en una…
No sé ni on he acabat.
Una miniagència que porten dos nois.
Un senyoret presumptuós de casa bona
i el seu col·lega raret, que no sap relacionar-se.
Aquesta nit hem cremat una casa enfrontant-nos a un tipus dos.
El seu fantasma…
em recordava molt a tu.
Contactar amb ella ha sigut com…
No ho sé, he sentit una cosa que no havia sentit mai.
Com si fos…
com si fos dins del meu cap. Com si em necessités, saps?
Com si jo l'hagués d'ajudar.
Com t'hagués hagut d'ajudar a tu.
Crec que m'estic tornant boja.
Tant de bo fossis aquí amb mi, Norrie.
Et trobo a faltar.
Et trobo molt a faltar.
Gràcies. Té molt bona pinta.
No, no en té. Sembla que l'hagi cuinat en un volcà.
Bé, doncs, ara ja sé la història sencera.
- I la resta de Londres també. - "Rebels" sona força guai.
"Acusats de causar un incendi" li treu ganxo.
Oh, fantàstic. M'han posat Andrew Lockwood.
No crec que aquest sigui el problema. Molts clients han cancel·lat.
- I el DRCP s'emprenyarà. - Tot anirà bé. Ho resoldré.
Molt bé, però n'hi ha més.
La Lucy no hi és tota.
Tots estem nerviosos.
S'ha banyat vestida.
Les noies tenen manies per banyar-se.
- Millor deixar-les fer. - No fa gràcia.
Des que la vas contractar, tot va malament. I si està trastocada?
- No ho està. - Tu no ets ningú per jutjar.
- Et cal rodejar-te de gent normal. - Creus que tu ets normal?
Si ho fossis, seguiries a Fittes, i mai ens haguéssim fet amics.
Tothom fa veure que ho té tot controlat, saps?
El DRCP, les grans agències. Tot són aparences.
El món és boig, i sent normal no s'ha solucionat mai res.
Ho sabem bé. És el nostre tret distintiu.
Tu et deixes absorbir per la recerca,
però trobes els detalls clau que tothom passa per alt.
I sí, la Lucy potser és una mica peculiar, però és de les nostres.
N'estic segur.
Ha cremat una casa. S'està tornant boja. L'has de fer fora, Lockwood.
Deixa que li ho pregunti al coixí.
ESTIMADA SRA. WHITE, POSI-LI LA CINTA A LA NORRIE, SI US PLAU.
DIGUI-LI QUE L'ESTIMO. PETONS, LUCY
Si em fas mal,
no et podré ajudar.
Deixa'm anar.
Lockwood, aixeca't!
És aquí.
- Qui? - L'Annabel Ward. El fantasma d'ahir.
Vinga, on és el teu equip?
A baix. Agafa les botes.
Les botes?
Ja ni creues el replà per fer-me la guitza?
- El fantasma de l'Annabel Ward és aquí. - No pot ser.
Per què us mentiria? Era a la meva habitació.
D'acord. Vint segons. No figuratius.
Tot això sí, però pantalons no?
Els pantalons són de covards.
No noto res.
- Jo no veig res. - Era aquí.
Us ho juro.
T'has despertat i estava flotant sobre teu?
Sí.
No té sentit que sigui aquí.
Vam contenir la font cobrint el cos amb una xarxa de plata.
Com pot haver arribat aquí? La font no és en aquesta casa.
Segur?
Ha tornat.
Juga amb nosaltres.
George.
No et moguis.
Digueu-me que és una vespa.
Queda't quiet del tot.
Ben mirat, mou-te!
No era una vespa.
Si saps què pot ser la seva font,
ara és el moment de dir-ho.
Començo a pensar que… Vull dir, tinc una idea de què podria ser.
Pren-t'ho amb calma. No hi ha pressa.
On és, Lucy?
Bé, doncs, tenia el seu anell a la mà i m'he adormit.
- I ara morirem tots. - És al llit, doncs?
Sí. Vaja, potser. No ho sé. Podria ser-hi.
L'hem de contenir.
Ah, merda.
George, canvi.
És allà.
Darrere meu.
Agafa la cadena.
Compte!
Meva!
George, llença-li tot. Tot el que portes!
No sabia que això era la font.
El vaig agafar perquè és com si pogués sentir el que sent ella.
El que vol.
És difícil d'explicar.
- Una connexió psíquica. - Sí!
Flipo que robessis una font de l'escena del crim.
- El DRCP ens sepultarà. - Perdona?
No soc l'única que roba fonts, aquí.
I la calavera aquella amb la que experimentes?
L'Annabel ha estat emparedada durant 40 anys
sense que ningú ho sabés i el DRCP passant del tema.
Necessita ajuda.
I què espera que facis després de tot aquest temps?
Resoldre-ho. Fer justícia.
És morta, Lucy. No podem ajudar un fantasma.
Hem de destruir la font i passar pàgina. Deixar-la en pau.
Vinga, George. Dona'm suport.
T'encanta experimentar. Perdràs l'oportunitat d'estudiar un nou fenomen?
Bon intent, però aquestes connexions no són ciència certa.
Et fa pena. Has sentit el seu bucle de mort. Ja està.
Demostra-m'ho.
Abans de destruir l'anell vull connectar-hi un últim cop.
A veure què més noto. Us demostraré que és de veritat.
Ni parlar-ne. És massa perillós.
El sol està a punt de sortir. Estarà molt més dèbil.
No. Amb prou feines hem salvat la vida. Dos cops.
Perquè no estàveu preparats. Dos cops. Aquesta vegada ho farem bé.
Ho he de provar.
Què deies abans sobre gent normal?
Si no es comporta, som aquí mateix, sents?
Sí.
Ves amb compte.
Tranquil·la, Annabel.
No passa res.
Sona una cançó.
Balla amb mi.
No em ve de gust.
A ella li encanta.
És la nostra cançó, va!
És la cançó dels dos.
Dels dos? L'Annabel i…
Ella és tan feliç.
Se l'estima.
Em quedaré mirant.
Si és el que vols…
Ella balla al ritme de la música.
Ell la mira.
Dius la veritat?
Li has dit on pot anar-se'n, a ell?
Ell la desitja, però…
Què passa?
- M'estàs mentint. - Està enfadat.
T'ho juro. Deixa'm anar!
- Gelós. - No et menteixo!
Menteixes!
- Ella té por. - Deixa'm anar.
D'acord.
Em menteixes, Annabel!
- No. No passa res.
- T'ho juro. - Ell m'estima.
M'estimes, oi?
Em vas donar l'anell. Ell mai em faria mal. Ell mai…
Hem de parar. Ja.
- Mira'm. - Vull veure què passa.
Mira. Deixa'm. Para.
Para. Para, si us plau!
Em fas mal! Para.
- Para. Mira'm. - Lucy.
Para, si us plau! Deixa'm anar!
No puc… Deixa'm respirar.
- Deixa'm! - Lucy, para.
- Para! Annabel! - Deixa'm anar!
La va escanyar.
L'anell va al soterrani fins que el portem al forn.
Què? Per què parar ara que tenim alguna cosa?
Res de projectes personals. Tenim factures per pagar.
Quines factures?
- 60.000 lliures? - Què?
En dues setmanes? Què coi?
- Per què no n'has dit res? - Perquè l'empresa va a nom meu.
Recau sobre mi. Me'n sortiré.
Com? A penes som rendibles quan les coses van bé.
I un préstec? La casa deu valdre una pasta.
La casa és tot el que queda dels meus pares.
Ho sento. No ho sabia.
Ja l'ha fet servir en un préstec per engegar el negoci. Estem fotuts!
No, no ho estem. Només necessitem uns quants casos grans.
Potser això n'és un.
Lockwood & Co., en què podem ajudar?
En acomiadar la Lucy Carlyle.
Immediatament.
Per què ho hauria de fer, inspector?
Perquè vostè i jo no volem més problemes.
No he hagut d'indagar gaire per veure que ha contractat una agent
que no ha assolit el quart nivell. Això és il·legal.
Estic assumint que li ha mentit, perquè si no…
Segur que té coses més importants a fer.
Els petits detalls m'ajuden a solucionar els grans problemes.
La seva agència és un gran problema.
- Au, va, inspector. - Desfaci-se'n, senyor Lockwood.
Qui era?
Algú que s'equivocava.
Una cosa, com de famosa deies que era l'Annabel?
No ho hem estat enfocant bé.
No ajudarem l'Annabel. Ella ens ajudarà a nosaltres.
Ah, sí? Com?
Per exposició mediàtica. La seva desaparició va ser una bomba.
Molt més que l'incendi que vam provocar.
Si resolem l'assassinat, els titulars contrarestaran la mala premsa a l'instant.
Res de projectes personals, deies?
Ja no és un projecte personal. És el principal.
- No hi guanyarem 60.000 £. - Podríem guanyar-hi més.
Pensa en els milions de gent gran
sense res a fer a part de recordar el passat i llegir el diari.
Els encanten els misteris.
Serà portada. El Barnes no s'atrevirà a tocar-nos.
A mi no m'hi fiquis. No vull sortir al diari. Ja hi he sortit prou.
Has de saber tractar-hi. Deixa-m'ho a mi.
Ho dic de debò. No em posis en primer pla.
El més important és resoldre el cas.
L'ARXIU BRITÀNIC
Aquí és on passa tot.
En silenci. Així que comporteu-vos, entesos?
Ho he trobat. Sortia a Hamlet, fent d'Ofèlia.
I què implica, això?
Per què estic rodejat de filisteus?
"L'Ofèlia d'Annabel Ward captura les profunditats de l'amor tràgic."
Exacte.
Aquesta mena de profunditats.
Per això eres a la banyera vestida.
Ofèlia s'ofega amb margarides.
Per això les vaig agafar.
Embogeix i se suïcida per com la tracta Hamlet.
L'Annabel no es va suïcidar.
No. El seu paper va començar a reflectir-se en la seva vida personal.
Hamlet i Ofèlia, l'Annabel i el seu amant maltractador.
Creus que va ser el que feia de Hamlet?
Hugo Blake. És ell. Mireu.
"El cas d'Annabel Ward va fer un nou gir anit
amb l'arrest de l'actor Hugo Blake.
Es creu que Ward tenia una relació amb el seu atractiu coprotagonista
des que se'ls va veure junts fent un sopar íntim en un club privat."
Molt bé. Gens malament per ser un filisteu.
Mireu! Porta l'anell.
Van arrestar-lo, però el van deixar anar?
Vaja, no hi havia proves concloents. Ni testimonis ni cos.
Ei!
"Blake alliberat sense càrrecs dilluns."
"La policia va dir que no havien trobat més pistes."
No com nosaltres.
Molt bé, Tony.
Fent recerca amb antelació, aquest cop.
Tony? Que no es diu Andrew, ara?
Calla, Kipps. Això és una biblioteca, no una tribuna per a caps de fava.
Aquesta deu ser la vostra nova assistent.
Companya.
Tu deus ser el Quill Kipps. He sentit a parlar de tu.
La taxa de mortalitat més alta de tots els caps d'equip, no?
Soc el millor supervisor de la millor agència del país.
M'assignen els encàrrecs més perillosos precisament perquè, vaja, soc molt bo.
I els sé gestionar. No com ell.
Te n'aniràs aviat, maca.
Quan vegis com és ell en realitat.
Tothom l'acaba deixant.
Es diu Lucy.
Jo, Lockwood.
I a tu et cal una escala.
No, no pas.
Oh, i tant.
- No li agrades gaire, no? - És un cretí sense importància. Ignora'l.
Hem de buscar el Hugo Blake.
He de fer una altra cosa abans. Per què no aneu a menjar? Us convido.
T'agrada la cuina italiana?
Vols dir la pizza?
Sí, això mateix, sé d'un bon lloc.
És el millor restaurant italià al que he anat.
- Sempre has viscut aquí? - A la zona sis. Més maca i segura.
Per què vas marxar?
Mons pares són bona gent, però no m'hi podia quedar.
Tenen quatre fills. Enginyer, enginyer, enginyer, raret.
Així que sempre has estat…
Obsessionat?
Sí. El Problema és l'únic que conec. L'únic que coneixem.
Això no està bé, així que vull descobrir…
- El què? - Tot!
Per això em van fer fora de Fittes. No t'ho ha dit?
- No! - És veritat.
Per fer massa preguntes, anar a llocs on no hauria d'anar…
George Karim, quina sorpresa!
Tranqui, a canvi em vaig quedar la calavera.
I, llavors, creus que ens estan mentint sobre, vaja, tot?
Clar que ens estan mentint. Però qui, per què, i què hi podem fer?
Tenia un amic que estava convençut que res no tenia sentit.
Com va començar, com es va estendre,
com només empitjora i no millora, fem el que fem.
És mort, ara. Potser té totes les respostes a l'altra banda.
És amb ell que volies venir a Londres?
No.
Era algú altre.
Però fèiem la mateixa feina.
I es va torçar. Molt. El cap me'n va culpar a mi.
Tothom em culpava. Fins i tot ma mare.
Per això vaig marxar.
Allà on pogués ser alguna cosa més.
Sí, vam arriscar la vida, així d'important és per a nosaltres.
Annabel Ward podria haver estat una superestrella, però la van matar.
Durant massa temps, el DRCP s'ha mantingut al marge
i ha permès que aquesta injustícia quedés sense resoldre.
Ha decebut la gent.
M'he passat d'amable amb el Lockwood? - Sens dubte.
Va i deixa en evidència el DRCP per salvar la seva agència escolar.
Qui coi s'ha cregut que és?
És un mitja merda, senyor.
I que passés fa dècades no vol dir que ja no importi.
Per sort, a Lockwood & Co. tenim una superestrella pròpia, Lucy Carlyle,
que a més d'ajudar a neutralitzar un tipus dos ferotge,
gràcies al seu inaudit talent com a oient va connectar amb el fantasma d'Annabel.
I, com a resultat, creiem que podrem trobar l'assassí
abans que la policia o el DRCP…
T'he dit que no m'hi fiquessis.
I jo t'he dit que m'ho deixessis a mi. Què et preocupa? És tot cert.
Encara no hem resolt el cas. I si el Hugo Blake veu això i ve per mi?
Si passés, et protegiríem, Luce. Ets el nostre actiu principal.
Actiu?
És això el que soc, doncs? Una cosa per fer diners?
Et creus que ho fas tot de manera tan diferent.
Però ets com la resta. Tan horrible com la gent del poble.
- Quina cabronada, Lockwood. - Per què?
L'he elogiat a la televisió nacional.
Després que et digués ben clar que no ho volia.
A tu què et passa? Ahir volies que la fes fora.
Potser tenies raó.
Potser m'he estat equivocant, últimament.
El Barnes sap que ella està d'il·legal. Havia de fer alguna cosa.
Jo també m'equivocava.
No té on anar. Crec que no l'hauries de fer fora.
Deixem-la que es calmi una mica.
Obrin.
Obrin la porta!
Vagi a buscar la noia.
Tot anirà bé.
T'ho prometo. Passi el que passi, me n'ocuparé.
Pot esperar-se aquí. És la Srta. Carlyle a qui vull veure.
No. No hi ha res que no li pugui dir davant meu.
Si no s'espera aquí, es pot esperar al calabós.
No necessito que em cuidin.
I tu menys.
Estem encantats que una estrella com vostè ajudi al DRCP.
No soc…
Els tipus dos li diuen frases senceres, no?
Jo no he dit això.
No feia servir el seu inaudit talent per descobrir qui va matar Annabel Ward?
Sí, es diu Hugo Blake.
- Ah, sí? - Sí.
No ho ha tret d'un diari vell?
No. És molt més que això.
Perfecte. Perquè el tenim aquí, però no hi ha prou proves.
Potser ens pot ajudar.
La casa del carrer Sheen era una pensió, abans.
En Blake diu que va deixar-la allà i no va entrar.
Sempre ha mantingut que només eren amics.
No és veritat.
Demostri-ho.
L'acusa d'assassinat.
Faci servir la seva gran connexió amb Annabel per provar-ho.
Esperi, no. No funciona així.
No s'encén a voluntat.
Hi vaig connectar perquè sentia alguna cosa per ella.
- Volia fer una bona obra. - Aquesta és la seva.
Ajudi'ns a tancar-lo.
No. Ja li he dit que no puc.
No la veu. No sap que és aquí. Au, intenti-ho.
Què esperen que faci?
Canalitzi-la.
Digui el que només sap ella.
Identifiqui'l com l'assassí. Vinga! No n'estava tan segura?
Déu meu.
Sent alguna cosa, oi?
Jo…
No puc.
- Digui què nota. - He de sortir d'aquí.
Primer digui què sap.
No sé res, no sento res. No hi ha res, aquí.
Ha mentit perquè no la fessin fora ni tanquessin l'agència.
- Oi? - Deixi'm marxar!
D'acord.
Ja no hi és.
Però escolti. En Blake té amics influents.
Té bons advocats. No el podrem retenir gaire més.
Si no és que sap alguna cosa més?
Quina llàstima.
És vàlid per a un viatge gratuït. Cap a casa.
Ja no és casa meva.
El Lockwood és un xarlatà.
Escatima recursos i posa vides en risc.
Ha vist una noia vulnerable sense prou qualificacions,
sola i superada per la gran ciutat, i se n'ha aprofitat.
Si us plau.
Torni a casa mentre pugui.
Sabia que faria això.
Ho sabia des que va aparèixer la Wade.
Per favor, sempre adopten les tàctiques més avorrides i previsibles, oi?
Aprofitar-se del teu talent per obtenir proves?
Això demostra que no tenen res.
Has estat increïble, Luce, per cert. De veritat.
Pari el cotxe, si us plau.
Què fas?
Marxo.
Plego.
Luce! Lucy!
Parlem-ho al cotxe? És perillós ser fora.
No hi ha res a parlar.
Ja volies fer-me fora. No ho has fet perquè soc un actiu.
No és veritat. Hi ha hagut un malentès.
Que estrany,
tenint en compte que no m'entens gens ni mica.
No saps què em passa ni t'importa, mentre et faci sortir a la tele.
- T'he dit que ho sentia. - No, no ho has dit.
Doncs ara sí. I volia aturar això abans que es tornés massa perillós.
Cosa que demostra el poc que saps.
Potser tu pots obrir i tancar les emocions com una aixeta,
però jo m'ofego, Lockwood.
A vegades penso que…
penso que estaria millor morta.
Sé què vols dir.
I no és veritat, Lucy.
Et necessitem.
I no perquè siguis un actiu.
Per què, doncs?
Perquè…
perquè ets…
ets la Lucy Carlyle. No et podem deixar escapar.
Però ho has de fer.
El Barnes et farà plegar. Sap que estic d'il·legal.
Per això vaig anar a la tele, burra.
Per dir-li al Barnes que es deixi d'amenaces. Fora regles.
Ells sempre se les salten. Per què nosaltres no?
Per què no hauríem de poder canviar-les?
- Perquè no som ningú. - No és veritat.
Som Lockwood & Co.
Tu, jo i el George.
Ho sento, Lucy.
Queda't, si us plau.
No em menteixis mai més.
Jura-m'ho.
No et mentiré mai més, ho juro.
Per què has encès això?
Per semblar guai?
Perquè veig cinc ombres i tres sotjadors.
- Ho dius de debò? - Què acabo de jurar?
Oh, merda.
Som a tocar d'on era la forca de Tyburn. És el lloc més encantat de Londres.
Francament, ets un risc més que un actiu, Lucy.
Lockwood, falla alguna cosa.
Han tancat la balda per dins.
I si és el Blake?
Espera, Lockwood.
Jo m'hi enfrontaré.
Tu troba el George.
Vols una tassa de te mentre saqueges casa meva?
Amb sucre o sense?
Molt bé.
Com tu vulguis.
Corre.
Auxili!
Si us plau, ajudeu-me! Si us plau!
Gràcies a Déu. Afanya't, hi ha algú! Hi ha algú a dalt!
Sort que continuo aquí, no?
Si us plau, deslliga'm!
Ha sigut més interessant que anar a dormir d'hora.
Hauríem de tenir més visites.
Qui era? Ha dit res? Se li ha escapat alguna cosa?
No. Però sé què volia.
El Blake devia esbrinar que teníem l'anell.
I ens ha enviat un paio perquè no en traguéssim res.
Potser. Fos qui fos, això demostra que l'anell tenia valor com a prova.
Una prova que ja no tenim. Ens han fotut.
Cada cop que ens avantatgem, algú ve a fotre'ns d'hòsties.
Què? Per què poses aquesta cara?
- Quina cara? - Aquesta cara.
No és la teva normal. És la teva de "sé una cosa que no sabeu".
Prometeu-me que no us enfadareu.
Per què ens hauríem d'enfadar?
No voldràs dir…?
No hauràs…?
L'anell?
Seràs boja!
Però què co…?
Subtítols: Marina Torruella Bonsoms