- Gràcies. - Gràcies.
Repassarem els plans en ordre aleatori.
Mai se sap quin farà falta o quan.
És vital comunicar-se de forma ràpida, clara i concisa.
Comencem bé. T'han calgut 30 paraules per dir això.
No tenim temps per a bromes, Lucy.
Va, quin és el Pla C?
Qui no està lluitant fa un cercle defensiu.
Pla E: tu t'ocupes del visitant i jo de la font.
El pla D és al revés. Pla B, bombes de sal.
Pla A, aigua de lavanda, i pla F, foc grec,
només en espais tancats i en situacions ben controlades.
- Deu de deu. - Només n'eren sis.
N'hauré de pensar quatre més.
No hi havia temps per a bromes, no?
Anem una mica més d'hora del que planejava.
- Segur que és aquesta, l'adreça? - Sra. Hope, carrer Sheen, 62.
Les 17:45, com havíem quedat.
Ja ve.
Sou de l'agència?
Senyora Hope?
Soc l'Anthony Lockwood. La meva companya, la Lucy Carlyle.
Som aquí pel seu problema. Podem passar?
No hi entro, allà dins.
Des que va morir el meu home. Tal com va morir.
No paraven d'haver-hi pertorbacions.
La vendré, però primer cal arreglar-la.
A això ens dediquem.
Trobar el visitant, contenir la font. Un espai segur, un client satisfet.
I el vostre supervisor? Creia que calia un adult present a la investigació.
La llei només requereix la presència d'un adult per a agents en formació.
Nosaltres ho trobem innecessari.
Els adults són força inútils.
A causa de la seva manca de sensibilitat. Només fan nosa.
Una cosa, senyora Hope. Hi ha algú més a la casa? Hem vist…
No. Jo tinc l'única clau.
He omplert el formulari amb tota la informació.
He d'anar-me'n. Pel toc de queda.
Quan tenia la vostra edat, jo sortia a coquetejar i a passar-m'ho bé.
Que terrible s'ha tornat el món.
Em sap greu per la vostra generació.
Quina dona més alegre.
Com un gínjol.
Preparada?
Sí.
Calefacció apagada.
Encara gràcies. Fa un fred!
Alguna cosa més?
Sí, crec que sí.
Som-hi?
- Sents alguna cosa? - Sí.
Copets. Molt fluix.
No sé d'on venen. I tu?
Una resplendor espectral. Brilla com per dur ulleres de sol.
No fa gràcia. L'he sentit caure. Sonava molt bèstia.
I no són ni les sis.
- Vols un te? - Què hi diu?
Es van mudar aquí. Tot normal. Sense manifestacions.
Llavors, de cop, ell cau per les escales i es mor.
Ella creu que va ensopegar de camí a la cuina.
- Que plausible. - Estàs sent sarcàstica o irònica?
La més intel·ligent.
- Creus que el va empènyer? - Almenys seria una possible causa.
Ha descrit l'aparició?
Diu que sentia com si alguna cosa la busqués, sense trobar-la.
No podia suportar pensar que la trobaria.
Té un objectiu.
Cosa que apunta a un tipus dos.
Dos quarts de set.
S'ha post el sol.
Què, busquem un fantasma?
Torno a sentir cops.
Més forts.
Han parat.
Just quan he arribat al replà. Sap que som aquí.
- La temperatura està caient. - Apaga la llanterna. Cal sintonitzar.
Escull una porta. La que vulguis.
- La del fons. - Per què?
És la que fa més por.
- Un estudi. - Sí.
Però no sempre. Mira.
Marques. Profundes, separades.
Potser era un dormitori abans que s'hi mudessin.
La noto. La font és aquí. No la notes?
No deixis que t'afecti. Mou-te. Ves a buscar les bosses. Fes un cercle.
- Miraré les altres habitacions. - Llimalla o cadenes?
Ah, llimalla.
Segur? És fort per ser tan d'hora.
- No és tan fort, i… - I?
M'he deixat les cadenes.
Te les has deixat?
El George les va treure per greixar-les i no he mirat si hi eren…
Culpa el George.
No passa res. No fan falta per a això. Amb la llimalla n'hi haurà prou.
Coi d'aficionats.
Lockwood?
Lockwood…
Ja vinc. Aquí hi ha una altra resplendor. Va passar alguna cosa terrible fa temps,
així que potser hi ha hagut dues morts violentes.
Lockwood! És urgent!
Però no veig la relació entre la primera mort i els Hope,
així que potser les pertorbacions no les causa el senyor Hope.
No. Molt bé.
No era ell.
- Sents res? - Encara no ho he provat.
Intentava contactar amb els vius.
I si ho proves abans que s'acosti més?
Sent dolor.
- Normal. Està morta. - No, és una altra cosa.
Què?
Gairebé puc…
Deixa'm anar.
Deixa'm anar!
Deixa'm anar.
Deixa'm anar!
ONADA DE MORTS SENSE EXPLICACIÓ
FANTASMES ENTRE NOSALTRES
EL CONTACTE AMB UN FANTASMA MATA
MORTS
IMPOSICIÓ D'UN TOC DE QUEDA
COMMOCIÓ ECONÒMICA
FERRO, PLATA, SAL: LA MILLOR DEFENSA
ACCIONS
BASADA EN LES NOVEL·LES DE JONATHAN STROUD
ALGUNS JOVES PERCEBEN FANTASMES
MORTS
"EL PROBLEMA" 50 ANYS ENÇÀ
FA 3 ANYS
Parli'm de la seva filla, Sra. Carlyle.
Doncs sempre ha tingut talent, des que era un nadó.
Plorava tota la nit, no ens deixava dormir.
Crèiem que tenia alguna cosa,
fins que ens vam adonar que els sentia per la finestra.
- És una oient, doncs? - Amb un do.
Als 6 anys va veure un visitant a la ribera.
El va sentir molt abans de veure'l, si no, no seria viva.
Sí que sembla especial. I està de sort. Tenim una vacant.
Vaig perdre un agent abans-d'ahir, pobre noi, però…
era de la seva talla, l'uniforme li aniria bé.
Seria fantàstic.
La senyora Clarke farà els tràmits.
Moltíssimes gràcies.
Ni un somriure, senyoreta?
Confirma que la jove té l'edat legal per ser agent?
Sí, 13 acabats de fer.
¿I que pot percebre la presència de visitants de tipus u i dos
i defensar-se d'ells?
Sí.
¿Entén que s'exposarà
a un risc significatiu de trauma, lesió i mort en exercir la seva feina?
Sí.
¿I que quan completi la formació i rebi l'equip de protecció
la seva seguretat recaurà en ella en tot moment?
Sí.
A quin compte vol que ingressem el salari l'últim divendres del mes?
Al meu.
No ho vull fer. No vull passar por constantment!
Tothom passa por constantment. Et creus especial?
Trobaré una altra feina. On sigui.
No vull deixar l'institut. Vull ser normal.
Escolta, senyoreta.
Ton pare ens va deixar escurades bevent fins a matar-se,
així que dilluns aniràs allà
i somriuràs i treballaràs de valent i estaràs agraïda.
I si no, et juro que t'ensenyaré el que és tenir por de veritat.
Senyores i senyors, us presento la Lucy Carlyle, una oient.
Sa mare diu que té un do, però ja ho veurem.
Norrie, cuida-te'n, ensenya-li com funciona tot.
Compte. Que no et caigui. És mortalment verinós.
Verinós i extremadament car.
I el que vessis ho pagaràs del teu salari.
Això és l'explosiu?
Sorra, sal i fulminat de plata.
Reacciona amb el plasma.
Recordeu: el ferro forma una barrera entre vosaltres i el fantasma.
Com més fort sigui, més forta ha de ser la barrera.
Els tipus u són més dèbils. Els tipus dos són més poderosos.
Que no vegin que teniu por.
Saps per què porta aquella petaca platejada?
No.
No sap embotellar esperits d'altra manera.
- Saps per què està tan pàl·lid? - No.
Perquè es caga de por tres cops cada nit.
- Saps què té en comú amb un espectre? - No.
Que és un fantasma.
Anem al Swan Hotel. Al passadís del pis de dalt.
Ningú vol quedar-s'hi per culpa de sensacions estranyes i desagradables.
Trobeu l'esperit i neutralitzeu-lo.
Què passa, Luce?
Sents alguna cosa?
És aquí.
- Se'ns acosta per darrere. - Què?
- Què fas? - Fes-li cas, Paul.
Sap el que es fa.
- Em recordes el teu nom? - Lucy Carlyle.
Bona feina, Lucy Carlyle.
L'estoc és l'eina més important del vostre equipament.
La fulla de ferro us protegeix dels espectres.
Els dispersa.
Com més hàbils sigueu, més temps viureu.
- Norrie! - Lucy! Ajuda'm!
En reconeixement de dos anys a Jacobs & Co.
i d'assolir el tercer nivell,
li atorguem un estoc i un exemplar del Manual Fittes.
Un actiu de gran valor per a l'agència,
Lucy Carlyle.
Per què no vaig néixer sent una Fittes?
Per què no em van posar un nom refinat, com ara Penelope o Marissa?
Hi ha alguna rica famosa que es digui Norrie?
En té l'armari ple. No se n'adonarà.
Mare meva, potser comença així, la cosa.
El què?
Comences així i acabes com el Jacobs
o els altres adults patètics d'aquest femer.
Què fas bevent whisky a les 16:00?
Només un glop de celebració!
No! No podem currar pel Jacobs fins que ens desaparegui el talent.
Ni deixar que els pares malgastin la nostra pasta.
Anem-nos-en a Londres. Aquesta nit.
Buscarem feina a Fittes i Rotwell i farem carrera
abans que els nostres noms acabin a la làpida de la plaça.
No puc.
No tinc el quart nivell.
M'enviarien a casa o a patrullar.
Falsificarem les recomanacions o mentirem per entrar.
El que compta és el talent, no el paperam.
Llavors espera't fins que hagi acabat de formar-me.
No queda gaire. Serà l'any que ve,
i… llavors no necessitaré el permís de ningú.
Anirem a totes les grans agències. Es barallaran per contractar-nos.
I en un parell d'anys serem les agents més famoses del país.
Sortirem a la coberta de totes les revistes.
El fantasma de la Marissa Fittes
s'arrossegarà fora de la tomba i ens suplicarà que treballem per a ella.
Suplicarà.
SEREM COM ELLA!
Promet-ho solemnement.
Ho prometo solemnement.
Au, cap a la serradora Moorgate.
L'empresa fustera vol buidar-la i vendre-la a una promotora.
No sabem gaire sobre les aparicions, però tot apunta a un tipus u.
Senyor Jacobs?
És veritat que coneixia Marissa Fittes?
Vaig formar-me a Fittes, a Londres, quan era viva.
Venia a veure'ns quan practicàvem esgrima.
Com era?
Magnífica. Abans que ella i Rotwell
descobrissin la connexió entre visitants i fonts, tot era caos.
Disturbis als carrers, desenes de morts al dia…
Ella ho va canviar tot.
És l'única persona que ha parlat amb un tipus tres.
Quan diu que la coneix, només és que van ser a la mateixa habitació?
Més a la vora del que hi seràs tu.
Vora la història.
Ja. Perquè tot va començar del no-res,
i Fittes i Rotwell van aparèixer màgicament.
No us sembla molt oportú?
- Ja hi som, Sr. Conspiració. - Tu què creus, doncs?
No sabem la veritable història del Problema.
És tan guapo i intel·ligent.
Un intel·lectual radical, oi, Lucy?
Trobeu el visitant. Localitzeu la font. Contingueu-la. I sortiu.
No vull passar-me la nit aquí.
- Algú percep alguna cosa? - Encara no.
Però m'estic pelant de fred, i no m'agrada el que implica, això.
Sembla un infant.
Allà baix.
Això té mala pinta.
Crec que no és un tipus u.
El seguirem. Tu digues-li al Jacobs.
No. Hem de marxar tots, agafar més equip,
pensar un pla i llavors tornar.
Si marxem, el perdrem. Ves, Lucy, si us plau.
La resta, veniu amb mi. No us separeu.
Ves amb compte, Norrie.
Hi ha alguna cosa.
Creia que era un tènue o l'ombra d'un infant.
Ara ja no n'estic segura. Crec…
Tothom hauria de sortir.
Perquè tu no n'estàs segura?
- Necessito més informació. Tens proves? - No del tot. És… una sensació.
No decidim segons sensacions.
I si entra vostè també? I mira què en pensa?
Fes la teva feina.
Déu meu.
- Què coi és? - És a prop!
Ja ve!
Ajudeu-me!
Ràpid!
Norrie!
Norrie, mou-te!
Necessito les cadenes ja!
Lucy, Norrie, tanqueu la porta! Salveu-vos!
Norrie!
Norrie.
Norrie!
Senyor Jacobs, si us plau!
Està espectrificada!
Si us plau, ajudi'ns! Si us plau!
No, senyor Jacobs!
S'estan morint!
Norrie!
Senyor, no!
No! Senyor Jacobs!
Vaig actuar d'acord amb la informació que em va donar la Srta. Carlyle.
És una pena que no fos més clara.
Molts joves serien vius encara.
¿I no va sentir crits d'ajuda
ni indicis de problemes,
fins que la Srta. Carlyle va sortir
i ja era massa tard?
- Cap ni un. - Mentida.
Vostè era a la porta. El vaig veure. El vaig cridar!
Silenci, si us plau! Només pot parlar quan ens dirigim a vostè.
En els casos de frec fantasma mortal
d'Alfie Morgan, Joy Young, Paul Bell i Abraham Kosta,
dictamino que la causa de defunció és mort accidental.
Els seus pares rebran compensacions
del Fons Fittes per a Familiars de Difunts.
Molt bé.
En el cas d'espectrificació mòrbida persistent de Norrie White,
sol·licitaré un subsidi
del Fons d'Ajuda per a Veterans del Dept. de Recerca i Control Paranormals.
Es despertarà?
Tornarà a ser ella mateixa?
L'únic que podem fer és cuidar-la.
Mira'm. Mira'm, senyoreta.
No toleraré que et quedis ploriquejant.
Ni que em mirin malament tota la vida
per ser la mare de qui va causar la mort d'aquests joves.
Demà al matí anirem a Jacobs, i demanaràs perdó.
Admetràs que va ser culpa teva i demanaràs tornar.
L'hi suplicaràs fins que et deixi. Sents?
Sí.
M'estàs dient que no t'importo, jo.
Ni la Norrie.
Ni la veritat.
Era la meva millor amiga.
Érem una família. Creus que jo els hi faria mal?
- S'ha acabat. - No.
M'has tractat tota la vida com si no valgués res
fins que guanyés calés per tu.
Jo només volia
que m'estimessis.
Però no pots.
No sents res. Estàs més morta que els morts.
Ens espera a les nou.
BUSQUEM GENT AMB TALENT SINCLAIR & SOANES
Perdona.
És el primer cop que vens a Londres?
Pot ser perillós, sobretot de nit.
Si et cal un lloc segur, vine a un dels nostres centres.
No, gràcies. No cal, gràcies.
…formularis al taulell de la planta baixa i presentin-se a l'entrevista.
Documentació, recomanacions i permís parental.
Ho sento, no en tinc,
però tinc diplomes dels nivells u al tres amb matrícula d'honor.
Sense documentació no hi ha selecció.
- Si us plau. M'he esperat una hora. - Ho sento.
Deixi'm parlar amb algú sobre el meu talent,
li prometo que no serà una pèrdua de temps.
Ets tu qui perd el temps. Porta els teus pares.
Si us plau. Vinc de molt lluny i no tinc on dormir avui.
Doni'm deu minuts, només.
Creus que ets la primera que em ve amb aquesta història? Au, ves.
TOC DE QUEDA EN 01:58:50.
A.J. LOCKWOOD & CO. INVESTIGADORS
Ets la noia nova de l'Arif?
Qui és l'Arif?
El de la botiga del barri, ens sol portar dònuts.
No veig dònuts, així que deus venir per la feina.
Pensava que havíem acabat. Nom?
Lucy Carlyle. És el senyor Lockwood?
Jo? No.
- Puc parlar-hi, llavors? - No veig per què no.
L'última candidata acaba de passar, però crec que no durarà gaire.
Molt bé, miri això. Digui'm què creu que és.
Déu meu! Aparta-ho!
Veus? T'ho he dit.
Bé, doncs. Som-hi?
Tenies raó. N'hi ha una més.
No, tenies raó tu. He mirat la llista i era l'última.
I ella qui és, doncs?
Hola. Soc l'Anthony Lockwood.
Em dic Lucy Carlyle. No tinc cita,
però he vist el seu anunci, i era a la vora.
Coneix l'agència?
No.
El meu currículum.
Vol un te? O ja li n'ha ofert, el George?
Millor després de la primera prova, si encara hi és.
Hem malgastat molt te, avui.
Donem-li el benefici del dubte posant l'aigua a bullir.
D'acord, però crec que fotrà el camp.
Disculpi'l.
Es posa de mal humor quan té gana. Segui.
Així que té la vista i el tacte, però principalment és oient.
Tinc un tacte fi, però a vegades es barreja amb el que sento.
El tacte pot desencadenar el so.
Al George també li passa. A mi no. El meu fort és la vista.
Resplendors espectrals, rastres, els macabres residus de la mort.
Hi diu que s'ha format al nord amb una agència local, Jacobs.
- Els nivells de l'u al quatre, suposo? - Exacte.
- No té una recomanació? - No.
La meva última feina va finalitzar… de manera abrupta.
Puc explicar-li la història sencera, però no m'agrada pensar-hi.
Un altre dia, doncs.
Per fi.
Comencem amb les proves?
Quines proves? L'anunci no en deia res.
Sincerament, no tinc gaire fe en recomanacions o referències.
Prefereixo veure el talent per mi mateix.
Agafi una galeta o el George se les menjarà totes.
Molt bé. Què creu que és, això?
És vidre de plata, fabricat per la Sunrise Corporation.
És un pot per a fantasmes.
La calavera és la font i el fantasma hi està lligat.
No sabria dir-ne la classe. Una ànima o un espectre?
Correcte. Molt bé.
S'ha alterat. Ho has vist.
Saps que et sento, quan dius coses així?
D'on és? Creia que només Fittes i Rotwell en tenien.
Les preguntes, després. Digui'm, què en pensa d'això?
Sento trets.
- Trets? - Quin mal rotllo, no?
No. No noto violència ni tristor. Ni patiment.
Pertanyia a algú
feliç, amable.
Molt bé. Era del meu oncle. Se l'enduia quan anava a caçar.
El portava quan va morir d'un infart.
Era un bon paio. Una pena.
Què me'n diu… d'això?
Noto mort. Molta mort. És repugnant.
No sé què és ni per què és aquí, però ningú l'hauria de tocar.
I menys en una entrevista de feina.
És un record del primer cas que vaig resoldre.
- Sap qui era Harold Beck, l'assassí? - No.
I crec que no m'interessa, gràcies.
Bé que fa. És una història horrible.
Per acabar, examini això.
No noto res.
De veritat? Segur?
Esforça-t'hi més, no?
No, n'estic segura. No noto res.
Espero que no.
El George hi posa el raspall de dents.
No he vingut perquè es riguin de mi.
No sé quina mena d'agència se suposa que és, aquesta,
però pel que veig, té tant de prestigi
com dos mocosos jugant a agents abans que els pares tornin a casa.
Ja surto jo sola.
Que combativa.
Vine aquí i t'ensenyaré com en soc, de combativa.
- Potser ho faré. - No t'has mogut.
És una butaca ben encoixinada. Costa sortir-ne.
M'esperaré.
Srta. Carlyle, em sap greu haver-la fet enfadar,
però li asseguro que som una agència real i que aquesta prova era seriosa.
I l'ha superat de sobra.
La sorprendria quantes persones s'han inventat històries absurdes.
Tindríem la tassa més maleïda de Londres, si la menys exagerada fos veritat.
- Explica-li la norma de la galeta. - Què?
No pot anar menjant-se'n dues de cop.
Cada membre de l'agència té una galeta per torn, i ens anem rotant.
Així és més just.
Cada membre de l'agència?
Si continua interessada en la vacant?
Sí.
M'interessa.
Perfecte. Fem un volt per la casa, doncs?
Entenc perquè pensa que som inusuals.
Som una agència nova, portem només 3 mesos.
Estem acreditats pel DRCP,
però no treballem per a ells, com fan Fittes o Rotwell.
Som independents, ho preferim així.
I els seus supervisors?
No en tenim.
No hi ha adults. L'empresa és meva, per això es diu així. Passa res?
Cap problema.
El bany, la meva habitació i la del George.
Jo no hi entraria sense trucar. Un cop el vaig trobar fent ioga, nu.
No era el millor angle.
I aquella habitació?
És privada.
Res d'interessant. Segueixi'm, ens queda molt per veure.
La biblioteca és allà, però aquesta és l'habitació més important.
Això són les tovalles de pensar.
Hi deixem notes, teories, pensaments…
És molt útil.
Vaig trobar els ossos del gul de Fenchurch
dibuixant el plànol dels carrers a les 3:00 tot menjant una torrada.
Quan un cas no rutlla i no ens parlem també va bé per insultar-nos.
- Passa sovint, això? - Gairebé mai.
Ara…
el soterrani. Segueixi'm.
L'oficina. Arxius dels casos.
Al George l'obsessiona la història del Problema.
És un arxivista meticulós.
Ja va bé. A mi ja em costa fer la llista de la compra.
Sala d'entrenament, amb sortidors de fum que simulen patrons d'atac i defensa.
Idea del George. De tant en tant funciona.
Però ja deu ser bona espadatxina, si té el quart nivell.
És clar.
Ara, per últim, el nostre magatzem d'alta seguretat.
Està obert.
Nota mental:
millora la seguretat del magatzem d'alta seguretat.
Uau.
Mai saps què et trobaràs.
Encara no m'ha dit d'on ha sortit la calavera.
És del George. Li agrada experimentar-hi.
Veure com respon a diferents estímuls.
Encara no m'ha contestat.
La va robar.
Som-hi. Li ensenyaré l'àtic.
Aquí és on jo dormia de petit. S'hi pot quedar, si vol.
- Llevat que tingui altres plans? - Sí.
- No. Vull dir… - Restaríem el lloguer del seu sou.
Però no seria car, només per les despeses. Soc un bon propietari.
També té un lavabo.
El de baix és més gran, però compartit amb el George, i no li ho desitjo a ningú.
Molt bé, doncs, la deixo que desfaci la maleta. Que s'instal·li.
- Assumint que… - Els retalls de diaris de la paret…
Ah, els ha vist. No és gaire modest, oi? Els hauria de treure.
No, és que… Només que… no ha dit res sobre…
Vull dir, qui és, vostè?
Ja hi haurà temps per a això. Descansi. Dormi una mica.
Vaja, si… si accepta la feina?
Sí.
Molt bé, doncs, benvinguda a Lockwood & Co.
SEREM COM ELLA!
Ja sé què penses.
Però està prohibida.
- La porta? - Sí, la porta.
- Només volia un got d'aigua. - Llavors ves a la cuina.
- Per què està tancada? - Ni idea.
- Quant fa que vius aquí? - Un any.
- El coneixes bé, doncs. - Prou.
Estava pensant en la casa. En com és que hi viu.
- Suposo que era dels seus… - Dels seus pares?
Pregunta-l'hi. A aquesta hora sol ser a la biblioteca.
I no deu necessitar el bany tant com jo.
Si em permets.
Hola.
Perdó, que molesto? Només és que no tinc son, així que…
No, en absolut. Passa, seu.
Què llegeixes?
Em poso al dia de què passa a la ciutat.
Festes, i altres ximpleries.
Tindria sentit si n'hi hagués menys, pel Problema, però pels rics, és al revés.
Els encanta tancar-se en un hotel de luxe
i estremir-se pensant en tots els visitants que hi ha a fora.
El DRCP en va fer una fa res.
Tothom important hi era.
Hi eres? Puc veure la foto on surts?
No. Així que no.
El vostre anunci deia que sou una agència prestigiosa,
però no és del tot veritat, oi?
Només teniu 3 mesos i jo estic al dia, però no us conec.
Era una lleugera exageració.
Molta gent ho fa.
Com tu, quan m'has dit que tenies el quart nivell.
He trucat al DRCP.
Ho sento. Soc prou bona. T'ho prometo. Només és…
El que va passar a l'agència prèvia…
El passat és passat. El que compta és el futur.
Ja sé que ets prou bona per ser aquí. Ho he vist.
I creu-me, potser som nous i no gaire ortodoxos,
però, un dia, aquesta serà una de les principals agències de Londres.
I vull que en formis part.
Gràcies.
Només una altra cosa.
Digues.
Dius que soc prou bona per a vosaltres. Has vist què puc fer, però…
com sé que sou prou bons per a mi?
Deixa'm anar!
Lucy!
Lockwood!
- Si us plau! - Aguanta!
Cauré!
Tinc el peu atrapat!
Rellisco!
Lockwood!
Lucy!
- T'ha tocat? - Clar que no. Seria morta.
Lucy, si no et sents bé, hauríem de tornar a casa.
No, estic bé. És només que…
Només que què?
Quan he connectat amb ella, era diferent.
- Què vols dir? - He vist com era abans.
Més que això. Era com si pogués sentir el que ella sentia.
És un fantasma. No tenen sentiments.
No, creu-me. Mai havia sentit una cosa així.
Calma't.
- Escolta'm. - Les coses han canviat.
Això no és una parella gran barallant-se.
És el fantasma d'una dona assassinada i tornarà en qualsevol moment,
així que si estàs alterada…
Ensenya'm on ha anat.
S'ha esvaït davant la paret, però s'hi dirigia.
La xemeneia. El cos deu ser allà.
- Làmines de guix noves. - Compte. Has trencat el cercle.
Ha tornat.
Que avorrit. Això ja ho has fet. No se t'acut res més?
No la provoquis, Lockwood. Està enfadada.
- Ja gairebé estic. - Afanya't.
Ja surt.
L'estoc!
Lockwood!
Això no va bé.
És ella.
El cos és la font. Jo la distrec. Posa-li una xarxa de plata.
En altres paraules, pla F.
Aquest no és el pla F.
Vull dir, pla B.
Bombes de sal? És massa forta.
Per favor! Jo m'ocupo d'ella i tu de la font.
Això és el pla E!
Després haurem de refer el sistema de lletres.
Això tu.
Deixa'm anar!
Lucy, darrere teu!
Lucy, corre!
Lucy!
Estàs bé?
Deixant de banda que la casa de la clienta s'està cremant, sí.
Per què trigaves? Què feies?
Alguna cosa no rutllava. Era diferent.
- He hagut de… - Què?
Què no rutllava? Hem neutralitzat la font, no?
Sí, però… No és el millor moment per parlar d'això.
Tens raó. Hem de saltar mentre quedi res des d'on saltar.
Saltar? Ets boig. Som massa amunt, ens trencarem el coll.
A punt? Un, dos, tres!
Subtítols: Marina Torruella Bonsoms