Ану, киш!
Вона почне кашляти. Так завжди роблять.
Гм…
Я Рухміні,
хранителька батога вічного полум'я,
останній подих пустель
і жриця Вартових Тянь-Шаню.
Нумо битися!
Ми не можемо битися.
Чому ні?
Адже ви дуже стара?
Ой!
Як тобі така стара?
Тепер ви заплатите за вторгнення у священне місто
та спробу вкрасти батіг.
Ми тут не для того, щоб красти батіг.
Ми тут для його захисту.
Зрозуміло, що батіг добре захищений.
Не від того, що буде.
Його треба забрати звідси.
Батіг ніколи не покине це місце.
Як і я. Як і ви.
Оскільки виходу немає.
Нема виходу?
Ласкаво просимо до вашого нового дому.
Вернімося до «виходу нема».
Просто для ясності. Ми зовсім у пастці
чи просто в пастці?
Я не хочу лишатися в цьому місті.
Без образ. Просто тут типу
цвіль.
Привіт, Діє. Гарний день, чи не так?
А… Ох.
-Привіт, Діє! -Не підтакуй мені.
Я усвідомлюю, що розмовляю з мохом.
А батіг вічного полум’я не допоможе вирватися?
Ха.
У цих стінах він безсилий.
Чаю?
Слухайте, я знаю, що у вас мало причин довіряти нам,
але ми хочемо захистити батіг
і вшанувати спадщину Майстрині Довгозуб, як і ви.
Я все своє життя захищала батіг.
Ви ніколи не виходили з міста?
Вам не самотньо?
У мене багато друзів.
Якось я був сам-один аж три хвилини.
Почав розмовляти з редькою. Ой!
Перепрошую.
Я не хотіла применшити відданість, з якою ви служили.
Бачила, що може заподіяти потужна зброя в не тих руках.
Матиму за честь успадкувати ваш обов’язок.
Так само як і ви,
присвятити своє життя батогу.
Багато соусу, та все одно круто!
Я бачу, що твої наміри чисті.
Проте
сумніваюся, що ти здатна захистити батіг.
Та, можливо, надія для вас не втрачена.
Можливо, вихід із міста є.
Багато років тому там був обвал.
Він загородив вихід.
-Відведу вас туди, якщо хочете. -Здається, я його бачу!
Чудово, ходімо.
По, що ти робиш?
Що я роблю? Намагаюся вийти звідси.
Зосередься.
Наша місія – отримати батіг, незважаючи ні на що.
Якщо покажемо їй, які ми чудові, вивівши її звідси,
вона, можливо, віддасть нам батіг.
Га? Розумієш, про що я?
Я не вірю, що кажу це, але…
Це хороша ідея.
Може, й нам дасте глянути? Одним оком.
Через мій труп.
Га?
О, це я можу зробити, можу.
Пропоную трохи познайомитися.
Не варто.
Облиште. Розкажіть трішки. Як вас звати?
Кажіть, у вас має бути ім’я. Кажіть!
Колін.
Колін?
Що смішного?
Я уявляв собі щось страхітливіше.
Я олень. Звати Колін.
Це більше ніж вам треба знати.
Він щось приховує.
Ми теж.
О, вітаю.
Мер. Я була закохана в нього відтоді, як зробила його, але ніяковію.
Ви маєте йому освідчитися.
Він мох. Мох!
Не підтакуй мені.
Як ви жили без усього?
Без лісу, гір, безкрайнього блакитного неба,
чаю, звареного з чаю!
Скоро й ви так зможете.
Не можу гарантувати, що ви вийдете.
Мусимо перескочити.
Або можете повернутися назад, якщо хочете.
Це вас непокоїть?
Ви в дуже вправних руках.
Гм. Так, вражає.
О, ви двоє справді прожили цікаві життя.
Якщо не виберетеся, за вами сумуватимуть.
Ти стаєш таким великим.
До твоєї появи
я був неабияким мандрівником.
О, колись і ти побачиш світ,
і стільки всього зробиш.
Пообіцяй мені, га?
Яким би великим ти не став,
завжди знаходь дорогу додому.
По?
По! Повернися до нас.
Га?
-Де я? -Висиш між життям і смертю.
Так, тепер мені здається, що ви намагаєтеся мене злякати!
Розгойдуйся.
Мерщій!
-Ну ж бо! -Давай.
По!
Ні!
Зомбі!
Це я. Що на тебе найшло?
Я просто…
Пусте. Зі мною все добре.
Знаєш, байдуже. Я просто не чекав купи скелетів.
Треба показати Рухміні здатність охороняти батіг,
а в тебе напад.
Отямся!
У тебе знов дивне обличчя.
Не розумію. Стався до цього серйозно.
Усе.
-Ой! -Геть із дороги.
Я повернуся.
Мені треба
полити кущі.
Дякую, ідіть.
Я взяла. Узяла карту.
« Місяць сходить. Сонце сідає ».
Гадаю, це шифр.
«Лунає мого порожнього серця биття».
Це не шифр, це поезія.
Залишу собі.
О ні. Ні, їх занадто багато.
Ти майстер кунг-фу чи ні?
Чому ти раптом почав усього боятися?
По!
Що ти робиш?
Скучаю за домівкою.
Слухай мене, По. Ми вийдемо звідси.
Це я тобі обіцяю.
Гаразд.
Допоможіть.
Бийся зі мною.
Дякую.
Я, е…
Либонь, я вже не та хранителька, що колись була.
Зате ви добре показали себе.
Обоє.
Ой! Угу. Гм?
Тепер, гадаю, час нам іти.
Нам? Ви йдете з нами?
Ах, так.
Прощай, кохання моє.
Обіцяю шанувати вашу спадщину.
-Захищати батіг ціною життя… -Так. Ходімо звідси.
Вдається.
Нумо.
Іди!
Давай!
Лезо?
По!
О ні.
Гм…
Якщо ми правильно прочитали карту, місто має бути за цим пагорбом.
Ні.
Ні!
Воно має бути десь тут.
До карти зась.
Залишмо його тут.
А куди йти?
Ще один крок, і я…
Заспокойтеся, Коліне.
Я вилікую вашу ногу.
Ніяких хитрощів.
Зцілилася.
Будь ласка.
Ти…
Ви маги.
Ну…
Чудово, Клаусе. Просто чудово.
По, ти мене чуєш?
Відійди. Я застосую батіг.
Га?
Що?
Ні.
Ні!
Добре, По.
Усе гаразд, просто заспокойся.
Ти даси цьому раду.
Вихід є.
Вихід є. Повинен бути.
Має бути вихід.
Виходу немає.
-О, По? -Га?
О!
Привіт, сину.
О ні! Я вже втрачаю розум.
Чи я мертвий? Ми обидва мертві?
Ні, дурнику. Ти не мертвий.
Я лише плід твого нападу паніки.
Ах… Хух!
Мені шкода, тату.
Я пообіцяв, що завжди повертатимуся додому.
А якщо я не виберуся?
А якщо підведу тебе?
По, ти ніколи не підведеш мене.
Частинка тебе завжди вдома.
А частинка дому завжди з тобою.
Ти можеш здатися
чи зібрати силу,
яку, я знаю, ти маєш, щоб пройти це.
О, повір, у тебе більше сили у великому пальці
ніж у більшості людей у всьому тілі.
Дякую, тату. Справді більше.
Тобто я уявляв тебе і всю цю розмову. Доволі круто.
О так, По.
Це круто, але послухай, що я кажу.
У тебе сили більше у великому пальці
ніж у людей у всьому тілі.
У великому пальці!
На другій руці, сину!
Ви не хранителька батога, не із загубленого міста.
Ви брехали. Хто ви насправді?
Я Рухміні, розбійниця з Райпура.
Розбійниця? Ти злодійка?
Шукачка скарбів.
І тепер, коли я маю свободу та батіг,
о, моє ім'я знову стане відомим!
Насправді ти дала батіг мені.
О, насправді не дала.
Я дорого продам його імператору Китаю й отримаю те, на що заслуговую.
Ти його не забереш.
Я робила таке ще до твого народження.
Ти мені не рівня.
Я намагався помогти.
-Мені не треба допомога магів. -«Завжди ніжні, завжди милі
- Зустрілися наші переплетені душі». -Украла мій щоденник?
Добре, великий пальцю.
Доведи, що в тобі теж є магія Тянь-Шаню.
Ого!
Га?
Ой!
Що ти робиш?
Це не я, це рукавиця.
Ні!
Ой!
А!
« Через біляву дівчину моє серце б’ється ».
Коліне-Шмарколіне, хто ця щаслива панна?
Ого!
Ой!
Ти мав потрапити в пастку.
А ти не маєш бути слабкою старою?
А ми не маємо бути друзями?
Ого! Круто.
Плід моєї уяви показав мені цей прийом.
Вона ошукала нас.
І тепер ми втратили два зразки зброї.
Чи ні?
За допомогою пальця я вийшов. У ньому є частина легендарної сили.
Рукавиця притягує палець, коли її застосовують…
А палець може притягти рукавицю.
Більше не треба шукати Клауса і Веруку.
Можна притягти їх до нас!
Зловімо куниць.
Моя рука.
Яка швидкість, га?
Гадаю, ця рукавиця нас уподобала.
Його нема.
Ходімо, зцілимо тебе.
Не знаю, скільки я зможу пройти.
Не будь дитиною, братику.
Переклад субтитрів: Максим Дацюк