EN NETFLIX-SERIE
Holde sig i ro.
Nej, sådan er det ikke mere.
Det er fint at være aktiv. Det er faktisk godt.
Så længe du spiser ordentligt og drikker vand, kan du motionere.
Ser du dig selv som sund og rask overordnet set?
I forhold til hvad?
Det gør dig nervøs.
Det er normalt,
men det hjælper at minimere stress under graviditeten.
Mange af mine patienter bruger afslapningsteknikker,
guidede meditationer, åndedrætsøvelser.
Hvad så, når det kommer?
Er der en åndedrætsøvelse til det?
Vi er programmeret til det her.
Du bliver en god mor.
Hvordan ved du det?
Hvordan fanden ved du det?
Baserer du det på min vægt og mit blodtryk?
Hvordan fanden ved du, hvilken slags mor jeg bliver?
Hvad hvis jeg ikke vil have det? Har du tænkt på det?
-Jeg ville ikke… -Åndedrætsøvelser.
Jeg mente bare, at du skulle passe på dig selv.
-Beslutningen er… -Passe på mig selv?
Hvad betyder det? Kan du høre dig selv?
Liv! Kom tilbage, querida. Kom tilbage lige nu!
Far?
Det er okay, Liv. Jeg er her stadig.
Se? Jeg er lige her.
Det lover jeg.
Jeg elsker dig.
Liv.
Liv, kom nu. Du skal op.
Nej, det gør vi ikke.
Kom nu. Det er dig og mig.
Tid til at starte dagen.
Op med dig, Liv.
Du er nødt til at fortsætte.
Du skal gå ellers dør du.
Stiger i øst.
Går ned i vest.
Stiger i øst.
Går ned i vest.
Nord.
Jeg går mod nord.
Det er umuligt.
Umuligt?
Det er ikke umuligt.
Hvor langt er du nået?
Det er for svært.
Hvordan spiser man en elefant?
En bid ad gangen.
Så trækker du i hjørnerne. Ja.
Og glatter det ud.
Og her folder du denne del,
så den bliver fin og glat.
Rigtig godt.
Vi kommer for sent.
Jeg tager bare den her. Ja.
Nord.
Liv?
-Hvad har jeg sagt om… -Undskyld.
Om at arbejde med forskellige materialer.
Prøv noget rødt.
Jeg vil gå lidt med dig. Er det okay?
Jeg ved ikke, hvor meget mere jeg kan gå.
-Fire, fem dage måske, og så… -Tænk ikke på det.
Bare fortsæt.
Jeg kan ikke tænke på andet.
At dø herude.
Bare fortsæt fremad.
Så længe du kan det, har du en chance.
Liv, tænk ikke på det.
Tænk på noget andet.
Du kunne have sagt…
…at du var gravid.
Jeg vidste det ikke.
Efter du fandt ud af det.
Hvilken forskel gør det?
"To veje delte sig i en gul skov."
-Danny. -Fint, vi springer Frost over.
Hvem ved hvilken forskel? Måske ingen.
Du kunne bare have sagt det.
Jeg har altid været mere…
…til Langston Hughes.
"Det er svært at holde dig i dag.
Du føles skarp og takket.
Kun skulderblade og albuer.
Jeg vil gerne afrunde kanterne.
For at gøre dig glat i mit stenslagshjerte."
Er det Hughes?
Det er et af min fars.
Jeg tror, jeg bliver en god far.
Selvfølgelig gør du det.
Du lider af kronisk overmod.
Hvad er der at vide?
Man krammer dem og siger, at man elsker dem,
får dem til at føle, at intet kan gøre dem fortræd.
Men det vil ske.
Ja, man lyver.
Jeg tror ikke på at lyve for dem, man elsker.
Løgne hober sig op.
Sandheden er svær, men vi har ikke andet.
Vil du høre sandheden?
Jeg tror også, du bliver en god mor.
Ja?
Desuden har jeg kendt dig i hvad? Næsten et år?
Ja. Det lyder rigtigt.
Jeg har aldrig set dig gøre noget halvhjertet.
At opfostre et barn virker som et underligt sted at begynde på det.
Nogle ting er bare ude af vores kontrol.
Ja. For os alle. Er det ikke fedt?
Du kunne have sagt det.
Du kunne have fortalt mig alt.
Jeg ville have lyttet.
Det ved jeg.
Hvorfor fortalte du mig ikke…
…om postkortene?
Du løj for mig.
Alle de gange, jeg spurgte dig, hvor mor var,
og du sagde, du ikke vidste det.
De var til mig.
Hun rakte ud til mig.
Det her sted.
De her vægge.
De her værelser.
Al kærligheden og smerten.
Vi blev i det.
Og vi ventede.
Hun vidste præcis, hvor vi var.
De ord var ikke til dig.
De var til hende.
Og du gav hende nok.
Det var ikke din beslutning.
Der er forskel på at blive forladt
og blive glemt.
Forestil dig selv i en endeløs skov.
Der er intet og ingen i nærheden.
Kun træerne.
Jorden.
Vinden.
Vandet.
Føl, at du er alene her.
Som en levende del af det.
Du suger det til dig.
Du er kun din krop.
Du er kun dit åndedrag.
Mærk landskabet bevæge sig gennem dig,
vende tilbage til dig selv.
Og når du bevæger dig igennem det, er du også en del af det.
Du er i live inde i din krop.
Du er i live inde i dit åndedrag.
Du er blod.
Du er ben.
Du er kød.
Du er, hvor du hører til.
Du er hjemme.
Det er okay, far.
Du er så træt.
Det er okay at hvile sig.
Du bør hvile dig lidt.
Det er okay at give slip.
Det er okay. Jeg er her.
Det er okay, Liv. Det er okay.
Jeg er lige her.
Det lover jeg.
Biler.
Her er dejligt.
Fredfyldt.
Din mor elskede naturen.
Jeg tog mig aldrig tid til den.
Det burde jeg måske have gjort.
Hun slæbte os med på vandreture. Kan du huske det?
Sætte os ind i bilen og køre for længe,
vandre på en forfærdelig sti, der knap nok var en sti.
Hun prøvede at finde en hemmelighed, hun havde hørt om et sted.
Vi brokkede os begge hele tiden.
Og så nåede vi frem.
Og hun havde altid ret.
Det var altid smukt.
Og så ville vi alle tage hjem igen.
Jeg kan mærke hende her i alt det her.
Måske var det det, hun gjorde hele tiden.
Ledte efter et sted som her.
Jeg håber, hun fandt det.
Jeg troede…
Hvis jeg kunne finde hende…
Hvis jeg kunne se hende i øjnene.
Det er dumt.
Det giver ingen mening.
Det var lidt impulsivt, det medgiver jeg.
Men du har altid været lidt impulsiv.
Gad vide hvor du har det fra.
Er jeg som hende?
Ja.
I dine øjne, i dit smil.
Men det meste af dig har intet med hende at gøre.
Ved du, hvorfor du blev advokat?
Fordi jeg kan lide at slås.
Fordi du er som svar.
Orden.
Det havde du ikke som barn.
Du higer efter en sort-hvid verden.
Men verden er ligeglad med, hvad du vil.
Den har været kaotisk, siden før vi kom.
Og den vil være kaotisk, når vi er væk.
Hvis der er en orden i det, er den usynlig for os.
Og hvad så, hvis du er som hende?
Du er også som mig. Du bliver.
Du er også ligesom dig. Målrettet.
Træffer andre valg.
Der er intet galt med dig, Liv.
Du gjorde ikke noget galt.
Du var bare en lille pige.
Du er bare lidt fortabt.
Det er alt. Og træt.
Måske skulle du hvile dig lidt.
Det er det perfekte sted at gøre det.
Gad vide, om jeg havde været klar…
…til at være mor.
Det er min erfaring…
…at man ikke kan forberede sig på det.
Det er noget, man overgiver sig til.
Man hopper bare ud i det…
…og ser, hvor det fører en hen.
Her er dejligt.
Jeg tror, jeg bliver her lidt.
Nogle gange er der ingen svar.
Nogle gange må man bare sige farvel.
TIL MIKE
Tekster af: Elizabeth Gunthel Hansen