SERIÁL NETFLIX
Nesmíte nic dělat.
Ne, to už neplatí.
Být aktivní je v pořádku. Je to vlastně dobře.
Když budete dobře jíst a zůstanete hydratovaná, můžete i cvičit.
Považujete se za zdravého člověka?
V porovnání s čím?
Jste trochu nervózní.
To je normální,
ale je lepší omezit během těhotenství stres.
Hodně mých pacientek využívá relaxační techniky,
řízenou meditaci, dechová cvičení.
A co až sem dorazí?
Na to jsou také nějaká dechová cvičení?
Jsme na to naprogramované.
Budete skvělá máma.
Jak to můžete vědět?
Jak to kurva můžete vědět?
Na základě čeho? Podle váhy, krevního tlaku?
Jak můžete kurva vědět, jaká matka budu?
Co když to ani nechci? Napadlo vás to vůbec?
- Nechtěla jsem… - Dechová cvičení.
Jen chci, abyste o sebe pečovala.
- Rozhodnutí je… - Pečovat o sebe?
Co to vůbec znamená? Posloucháte se?
Liv! Vrať se, querida. Okamžitě se vrať!
Tati?
Je to dobrý, Liv. Jsem pořád tady.
Vidíš? Jsem tady.
Slibuju.
Miluju tě.
Liv.
Liv, no tak. Musíš vstát.
Ne, ani náhodou.
No tak. Jsme tu jen my dva.
Je čas začít den.
Vstávej, Liv.
Musíš jít dál.
Musíš jít, nebo zemřeš.
Vychází na východě.
Zapadá na západě.
Vychazí na východě.
Zapadá na západě.
Sever.
Jdu na sever.
To je nemožné.
Nemožné?
Není to nemožné.
Jak daleko ses dostala?
Je to moc těžké.
Jak se jí slon?
Kousek po kousku.
A teď zatáhneš za rohy. Jo.
A vyhladíš to.
Tuhle část musíš ohnout
a hezky ji uhladit.
Výborně.
Přijdeme pozdě.
Tohle si vezmu. Jasně.
Sever.
Liv?
- Co jsem ti říkal o… - Promiň.
Kombinování technik.
Zkus červenou.
Říkal jsem si, že tě doprovodím. Nevadí?
Nevím, kolik chození mi ještě zbývá.
- Možná čtyři, pět dní a pak… - Nemysli na to.
Prostě pokračuj dál.
Na nic jiného nemyslím.
Na to jak tady umřu.
Prostě jdi dál.
Dokud to dokážeš, máš pořád šanci.
Nemysli na to.
Mysli na něco jiného.
Mohla jsi mi říct,
že jsi těhotná.
Já to nevěděla.
Když jsi to zjistila.
Copak by na tom záleželo?
„Dvě cesty odlišné ve žlutém lese.“
- Danny! - Dobře, na Frosta se vykašleme.
Kdo ví, jestli by na tom záleželo? Možná ne.
Jen jsi mi to mohla říct.
Vždycky jsem byla spíš…
na Langstona Hughese.
„Dnes je těžké tě držet.
Jsi celá ostrá a zubatá.
Samé lopatky a lokty.
Moc rád bych ti zahladil okraje.
Abys byla hladká v mém kamenném srdci."
To je Hughes?
To je tátova.
Myslím, že bych byl dobrý táta.
Jistě, že ano.
Trpíš chronickým přehnaným sebevědomím.
Co na tom je?
Obímáš je, říkáš jim, že je máš ráda,
aby cítili, že už jim nikdy nic neublíží.
Ale ublíží.
Jasně, lžeš jim.
Nevěřím ve lhaní lidem, které máš rád.
Lži se pak hromadí.
Pravda je těžká, ale nic jiného nemáme.
Chceš slyšet pravdu?
Taky bys byla dobrá máma.
Jo?
Kromě toho jak dlouho se známe? Skoro rok?
Jo. Tak nějak.
Za celou tu dobu jsi neudělala nic polovičatě.
Bylo by divné, kdybys začala s dítětem.
Některé věci nemůžeme ovlivnit.
Jo. To platí pro všechny. Není to skvělé?
Mohla jsi mi to říct.
Mohlas mi říct cokoliv.
Naslouchal bych ti.
Já vím.
Proč jsi mi neřekl
o těch pohlednicích?
Lhal jsi mi.
Tolikrát jsem se ptala, kde je máma,
a tys říkal, že nevíš.
Ty byly pro mě.
Snažila se mě kontaktovat.
Tohle místo.
Tyhle zdi.
Tyhle pokoje.
Všechna ta láska, všechna ta bolest.
Zůstali jsme tu.
A čekali.
Věděla přesně, kde jsme.
Ta slova nebyla pro tebe.
Byla pro ni.
A tys jí dala dost.
O tom ty nerozhoduješ.
Je rozdíl být opuštěný
a zapomenutý.
Představte si, že jste v hlubokém nekonečném lese.
Nikde nikdo.
Jen stromy.
Země.
Vítr.
Voda.
Jste tu samotná.
Jste živoucí součástí toho všeho.
Vnímejte to.
Jste jen vaše tělo.
Jste jen váš dech.
Cítíte, jak vámi prochází příroda,
vrací vás do svého lůna.
A jak se jí pohybujete, jste její součástí.
Žijete ve svém těle.
Žijete ve svém dechu.
Jste krev.
Jste kosti.
Jste maso.
Jste přesně tam, kam patříte.
Jste doma.
To nic, tati.
Jsi tak unavený.
Klidně si odpočiň.
Měl by sis odpočinout.
Je v pořádku odejít.
Je to dobrý. Jsem tady.
Je to dobrý, Liv.
Jsem tady.
Slibuju.
Auta.
Je to tu hezké.
Klidné.
Tvoje matka milovala přírodu.
Nikdy jsem na ni neměl moc čas.
Možná to byla chyba.
Pořád nás tahala na túry. Vzpomínáš?
A nasedla do auta a jela strašnou dálku
a pak nás tahala po příšerných stezkách, které skoro nebyly vidět.
Hledala tajemství, o kterém někde slyšela.
Oba jsme si celou dobu stěžovali.
A pak jsme tam došli.
A vždycky měla pravdu.
Vždycky to bylo krásné.
A pak jsme se všichni vrátili domů.
Cítím ji tady v tomhle všem.
Možná to dělala celou dobu.
Hledala takovéhle místo.
Snad ho našla.
Myslela jsem…
Kdybych ji našla…
Podívala se jí do očí.
Je to hloupost.
Nedává to smysl.
Bylo to trochu impulzivní, to jo.
Ale tys byla vždycky trochu impulzivní.
Nevím, po kom to máš.
Jsem jako ona?
Jo.
Máš stejné oči, úsměv.
Ale z většiny s ní nemáš nic společného.
Víš, proč jsi se stala právníkem?
Protože chci bojovat.
Protože chceš odpovědi.
Pořádek.
Toho jsi jako malá moc neměla.
Toužíš po černobílém světě.
Ale svět nezajímá, co chceš ty.
Byl tu chaos, ještě předtím než jsme se objevili.
A bude tu chaos až odejdeme.
A pokud je v tom nějaký řád, my ho nevidíme.
No a co, že jsi jako ona?
Jsi také jako já. Zůstáváš.
Jsi také jako ty. Odhodlaná.
Děláš jiná rozhodnutí.
Není s tebou nic špatně, Liv.
Nic špatného jsi neudělala.
Byla jsi jen malá holka.
Jsi jen trochu ztracená.
To je vše. A unavená.
Měla by sis odpočinout.
Tohle je na to ideální místo.
Nevím, jestli jsem byla připravená…
být máma.
Podle mých zkušeností,
se na to nedá připravit.
Je to něco, čemu se člověk poddá.
Skočíš to toho po hlavě
a uvidíš, kam tě to dovede.
Je to tady hezké.
Myslím, že tu chvíli zůstanu.
Někdy žádné odpovědi nejsou.
Někdy jsou jen loučení.
MIKEOVI
Překlad titulků: Klára Šplíchalová