UNA SÈRIE DE NETFLIX
UNA PRODUCCIÓ DE WARNER BROS. TELEVISION
SEGUEIX RESPIRANT
Fer repòs.
No, això ja no es recomana.
Estar activa està bé. En realitat, és bo.
Mentre mengis bé i t'hidratis, pots fer exercici.
Et consideres una persona sana en general?
Comparat amb què?
Tot això et provoca ansietat.
És normal,
però intentar minimitzar l'estrès durant l'embaràs ajuda.
A moltes de les meves pacients els van bé les tècniques de relaxació,
meditació guiada, exercicis de respiració…
I quan hagi parit?
Les respiracions també serveixen?
Estem programades per a això.
Seràs una mare fantàstica.
Com ho sap, això?
Com cony ho sap, això?
Es basa en… En què? El meu pes, la meva pressió?
Com cony sap quin tipus de mare seré?
I si no vull ser mare? No s'ho ha plantejat, això?
- Tens raó, no volia… - Respiracions.
Volia dir que et cuidessis.
- La decisió… - Cuidar-me?
Què significa això? Però vostè se sent?
Liv! Torna, querida. Torna aquí ara mateix!
Papa?
No passa res, Liv. Encara soc aquí.
Ho veus? No em mouré.
T'ho prometo.
T'estimo.
Liv.
Vinga, t'has de llevar.
No, no comencis.
Vinga, estem sols tu i jo, filla.
Comença un nou dia.
Aixeca't, Liv.
Has de seguir avançant.
Has de caminar… o moriràs.
Surt per l'est.
Es pon per l'oest.
Surt per l'est.
Es pon per l'oest.
Al nord.
Vaig al nord.
És impossible.
Impossible?
No és impossible.
Fins on has arribat?
És massa difícil.
Com et menges un elefant?
Com te'l menges?
Mossegada a mossegada.
Ara estires les puntes. Així.
I l'allises.
I després, aquí, doblegues aquesta part.
Que quedi ben llisa.
Molt bé.
Arribarem tard.
Canvia-me'l. Així.
El nord.
Liv?
- Què t'he dit de…? - Perdona.
De treballar amb tècniques mixtes?
Posa-hi vermell.
Caminaré una estona amb tu. Et sembla bé?
No sé fins quan podré caminar.
- Quatre, cinc dies potser i després… - No hi pensis.
No t'aturis.
No puc pensar en res més…
que en morir aquí.
Tu no t'aturis.
Així encara tens una oportunitat.
Liv, no hi pensis.
Pensa en alguna altra cosa.
Podries haver-me dit
que estaves embarassada.
No ho sabia.
Després, quan ja ho sabies.
I què hauria canviat?
"Dos camins divergien al bosc groc."
- Danny. - D'acord, deixem en Frost.
Qui sap què hauria canviat. Potser res.
Però podries haver-m'ho dit.
Sempre m'ha agradat més
Langston Hughes.
"Avui és difícil abraçar-te.
Ets esmolada i punxes.
Tota omòplats i colzes.
Com m'agradaria arrodonir els teus angles.
Fer-te suau dins el meu cor polidor."
És de Hughes?
De mon pare.
Crec que seria bon pare.
És clar que ho creus.
Tens un excés de confiança crònic.
Què s'ha de saber?
L'abraces, li dius que l'estimes,
li fas sentir que mai li faran mal.
Però n'hi faran.
És clar, és mentida.
Jo no menteixo a la gent que estimo.
Les mentides s'amunteguen.
La veritat fa mal, però és l'únic que tenim.
Vols la veritat?
Crec que tu també series bona mare.
Sí?
A més, quant fa que et conec? Quasi un any?
Sí, una cosa així.
Durant tot aquest temps, mai has fet res a mitges.
Criar un fill sembla un mal moment per començar.
No ho podem controlar tot.
Ja, ningú pot. No et sembla genial?
M'ho podries haver dit.
Em podries haver dit qualsevol cosa.
T'hauria escoltat.
Ja ho sé.
Per què no em vas dir…
allò de les postals?
Em vas mentir.
Sempre que et preguntava on era la mama,
deies que no ho sabies.
Anaven al meu nom.
Es posava en contacte amb mi.
Aquesta casa.
Aquestes parets.
Aquestes habitacions.
Tot l'amor, tot el dolor.
Ens hi vam quedar.
I vam esperar.
Sabia exactament on érem.
Aquelles paraules no eren per a tu.
Eren per a ella.
Ja li havies donat prou.
Això no era decisió teva.
Que et deixin i que t'oblidin…
no és el mateix.
Imagina't en un bosc vast i infinit.
No hi ha res ni ningú.
Només els arbres.
La terra.
L'aire.
L'aigua.
Sent la soledat de l'entorn.
Sent-te'n una part viva.
Beu-te'l.
Només existeix el teu cos.
Només existeix el teu alè.
Nota com el paisatge et travessa
i et retorna a tu mateixa.
I, mentre t'hi mous, tu també en formes part.
Estàs viva dins el teu cos.
Estàs viva dins el teu alè.
Ets de sang.
Ets d'ossos.
Ets de carn.
Ets just on has de ser.
Ets a casa.
Tranquil, papa.
Si estàs tan cansat…
pots descansar.
Hauries de descansar una mica.
Pots marxar.
No passa res. Soc aquí.
Tranquil·la, Liv. No passa res.
No em mouré.
T'ho prometo.
Cotxes.
Això és bonic.
Hi ha pau.
A ta mare li encantava la natura.
Jo mai tenia temps.
N'hauria d'haver tingut.
Ens feia anar d'excursió. Te'n recordes?
Pujava al cotxe i conduïa un munt d'hores.
Ens feia passar per camins de cabres que quasi no es veien.
Per buscar algun lloc secret que li havien dit que existia.
I nosaltres ens queixàvem tota l'estona.
I llavors arribàvem.
I ella sempre tenia raó.
Sempre era preciós.
I després tornàvem a casa.
La sento aquí, en aquest lloc.
Potser això és el que ha estat fent.
Buscar un lloc així.
Espero que el trobés.
Em pensava…
que si la trobava…
si la podia mirar als ulls…
Quina ximpleria.
No té cap mena de sentit.
Va ser una mica impulsiu, ho reconec.
Però és que tu sempre has sigut una mica impulsiva.
No sé d'on et deu venir.
M'assemblo a ella?
Sí.
En els ulls, en el somriure.
Però en res més.
Saps per què et vas fer advocada?
Perquè m'agrada lluitar.
Perquè t'agraden les respostes.
L'ordre.
De petita no en tenies gaire.
Anheles un món on tot sigui blanc o negre.
Però al món li és igual el que vulguis.
És un caos des d'abans que arribéssim.
I serà un caos quan marxem.
I, si tot això té algun ordre, per a nosaltres és invisible.
I què si t'hi assembles?
També t'assembles a mi.
No marxes.
També ets única, decidida.
Prens les teves pròpies decisions.
Ei, no et passa res, Liv.
No vas fer res dolent.
Només eres una nena.
Només estàs perduda.
Res més. I cansada.
Prova de descansar una mica.
Aquest lloc sembla perfecte.
Em pregunto si hauria estat preparada…
per ser mare.
Per experiència…
mai s'està preparat.
Simplement t'hi entregues.
T'hi tires
i et deixes portar.
S'hi està bé aquí.
M'hi quedaré una estona.
De vegades no hi ha respostes.
De vegades només hi ha un adeu.
PER AL MIKE
Subtítols: Maria Romero Soronellas