EN NETFLIX-SERIE
Ikke gå for mye.
Nei, det er ikke en greie lenger.
Det er greit å være aktiv. Det er faktisk bra for deg.
Så lenge du spiser ordentlig og holder deg hydrert, kan du trene.
Anser du deg selv som generelt frisk?
Sammenlignet med hva?
Du har litt angst rundt dette.
Det er normalt,
men det hjelper med å minimere stress under svangerskapet.
Mange av pasientene mine drar nytte av avslapningsteknikker,
veiledet meditasjon, pusteøvelser.
Hva med når den faktisk kommer?
Finnes det pusteøvelser for det?
Vi er laget for å gjøre dette.
Du blir en flott mor.
Hvordan vet du det?
Hvordan i helvete vet du det?
Baserer du det på vekten min, blodtrykket mitt?
Hvordan kan du vite hva slags mor jeg blir?
Hva om jeg ikke vil ha den? Har du tenkt på det?
-Jeg mente selvsagt ikke å… -Pusteøvelser.
Jeg mente ta vare på deg selv.
-Avgjørelsen er… -Ta vare på meg selv?
Hva betyr det? Hører du hva du sier?
Liv! Kom tilbake, querida. Kom tilbake med en gang!
Pappa?
Det går bra, Liv. Jeg er fortsatt her.
Ser du? Jeg er her.
Jeg lover.
Jeg er glad i deg.
Liv.
Liv, kom igjen. Du må stå opp.
Nei, det gjør vi ikke.
Kom igjen. Det er deg og meg.
På tide å starte dagen.
Reis deg, Liv.
Du må fortsette.
Du må gå, ellers dør du.
Står opp i øst.
Går ned i vest.
Står opp i øst.
Går ned i vest.
Nord.
Jeg går nordover.
Det er umulig.
Umulig?
Det er ikke umulig.
Hvor langt har du kommet?
Det er for vanskelig.
Hvordan spiser man en elefant?
Én bit av gangen.
Så drar du i hjørnene. Ja.
Og jevner det ut.
Så bretter du denne delen her,
gjør den jevn og fin.
Veldig bra.
Vi kommer for sent.
Jeg tar denne. Greit.
Nord.
Liv.
-Hva har jeg sagt om… -Beklager.
Om å jobbe med blandet teknikk.
Prøv litt rødt.
Jeg ville slå følge med deg litt. Er det greit?
Jeg vet ikke hvor mye lenger jeg kan gå.
-Fire, fem dager kanskje, og så… -Ikke tenk på det.
Bare fortsett.
Det er alt jeg tenker på.
Jeg dør her ute.
Bare fortsett fremover.
Så lenge du klarer det, har du fortsatt en sjanse.
Liv, ikke tenk på det.
Tenk på noe annet.
Du kunne ha fortalt meg
at du var gravid.
Jeg visste det ikke.
Etter at du fikk vite det, mener jeg.
Ville det spilt noen rolle?
"To veier skiltes i en gul skog."
-Danny. -Greit, vi hopper over Frost.
Ville det spilt noen rolle? Kanskje ikke.
Men du kunne ha fortalt meg det.
Jeg var alltid mer en
Langston Hughes-jente.
"Det er vanskelig å holde deg i dag.
Du føles skarp og taggete.
Kun skulderblader og albuer.
Jeg skulle gjerne gjort kantene dine rundere.
For å gjøre deg myk i mitt steinharde hjerte."
Er det Hughes?
Ett av pappa sine.
Jeg tror jeg ville vært en god far.
Selvsagt tror du det.
Du lider av kronisk overmot.
Hva er det man trenger å vite?
Du klemmer dem, sier at du er glad i dem,
får du dem til å føle at ingenting kan såre dem.
Men det vil det.
Klart, du lyver.
Jeg tror ikke på å lyve til dem du er glad i.
Løgner hoper seg opp.
Sannheten er vanskelig, men det er alt vi har.
Vil du ha litt sannhet?
Jeg tror du ville blitt en god mor.
Ja?
Dessuten, jeg har kjent deg i nesten et år nå?
Ja. Det høres riktig ut.
Jeg har aldri sett deg gjøre noe halvhjertet.
Det virker rart om du begynner når du skal oppdra barn.
Visse ting er utenfor vår kontroll.
Ja. For oss alle. Er det ikke flott?
Du kunne ha sagt det.
Du kunne ha fortalt meg alt.
Jeg ville ha lyttet.
Jeg vet det.
Hvorfor fortalte du meg ikke…
…om postkortene?
Du løy for meg.
Alle de gangene jeg spurte hvor mamma var,
og du sa du ikke visste det.
De var til meg.
Hun strakte seg etter meg.
Dette stedet.
Disse veggene.
Disse rommene.
All kjærligheten, all smerten.
Vi ble værende.
Og vi ventet.
Hun visste nøyaktig hvor vi var.
De ordene var ikke til deg.
De var til henne.
Og du ga henne nok.
Det var ikke opp til deg.
Det er forskjell på å bli forlatt…
…og bli glemt.
Se for deg at du er i en skog uten ende.
Ingen i nærheten.
Kun trærne.
Jorden.
Vinden.
Vannet.
Føl deg alene her.
En levende del av det.
Ta det inn.
Du er kun kroppen din.
Du er kun pusten din.
Kjenn landskapet bevege seg gjennom deg,
at du blir deg selv igjen.
Og mens du går gjennom det, er du også en del av det.
Du lever i kroppen din.
Du lever i pusten din.
Du er blod.
Du er bein.
Du er kjøtt.
Du er der du hører hjemme.
Du er hjemme.
Det går bra, pappa.
Du er så sliten.
Det er greit å hvile.
Du burde hvile litt.
Det er greit å slippe taket.
Det går bra. Jeg er her.
Det går bra, Liv. Det går bra.
Jeg er her.
Jeg lover.
Biler.
Det er fint her.
Fredelig.
Moren din elsket naturen.
Jeg tok meg ikke tid til den.
Jeg burde kanskje.
Hun dro oss med på fotturer. Husker du det?
Vi satte oss i bilen og kjørte for lenge.
Trasket gjennom en elendig sti. Det var knapt en sti.
Prøvde å finne noe hemmelig hun hadde hørt om et sted.
Vi to klaget hele tiden.
Og så kom vi dit.
Og hun hadde alltid rett.
Det var alltid vakkert.
Og så dro vi alle hjem igjen.
Jeg kan føle henne her, i alt dette.
Kanskje det var det hun gjorde hele denne tiden.
Lette etter et sted som dette.
Jeg håper hun fant det.
Jeg tenkte…
Om jeg fant henne…
Om jeg kunne se henne i øynene…
Det er dumt.
Det gir ingen mening.
Det var litt impulsivt, det skal du ha.
Men du har alltid vært litt impulsiv.
Aner ikke hvor du har det fra.
Er jeg lik henne?
Ja.
I øynene dine, i smilet ditt.
Men det meste er veldig ulikt henne.
Vet du hvorfor du ble advokat?
Fordi jeg liker å slåss.
Fordi du liker svar.
Orden.
Du hadde ikke mye av det i oppveksten.
Du lengter etter en verden som er svart og hvit.
Men verden bryr seg ikke om hva du vil.
Den har vært kaotisk siden før vi kom hit.
Og den er kaotisk når vi er borte.
Er det en orden i noe av dette, er den usynlig for oss.
Hva så om du er lik henne?
Du er også lik meg. Du blir.
Du er også som deg selv. Besluttsom.
Ta andre valg.
Det er ikke noe galt med deg, Liv.
Du gjorde ikke noe galt.
Du var bare en liten jente.
Du er bare litt bortkommen.
Det er alt. Og sliten.
Kanskje du burde hvile deg litt.
Dette ser ut som det perfekte stedet.
Jeg lurer på om jeg hadde vært klar…
…til å bli mor.
Etter min erfaring
er det ikke noe man forbereder seg på.
Det er noe du overgir deg til.
Du hopper bare i det
og ser hvor det fører deg.
Det er fint her.
Jeg tror jeg blir en stund.
Noen ganger er det ingen svar.
Noen ganger er det bare farvel.
TIL MIKE
Tekst: Arnfinn Vassbø