A NETFLIX SOROZATA
Pihenjen!
Nem, ezt már nem szokták mondani.
Nem baj, ha aktív. Igazából még jót is tesz.
Ha rendesen eszik és hidratál, mozoghat.
Általánosságban egészségesnek tartja magát?
Mihez képest?
Kicsit idegesnek tűnik.
Ez normális,
de segít, ha a terhesség alatt megpróbálja csökkenteni a stresszt.
Sok betegemnek segít a relaxáció,
az irányított meditáció, a légzőgyakorlatok.
És mi lesz, ha megszületik?
Arra is van légzőgyakorlat?
Ez ösztönösen működik bennünk.
Nagyszerű anya lesz.
Honnan tudja?
Honnan a francból tudhatná?
Mire alapozza ezt? A súlyomra? A vérnyomásomra?
Honnan tudja, hogy milyen anya leszek?
És ha nem is akarom? Erre gondolt már?
- Persze, nem akartam… - Légzőgyakorlatok.
Úgy értettem, hogy vigyázzon magadra.
- A döntés… - Vigyázzak magamra?
Ez meg mit jelent? Hallja, mit beszél?
Liv! Gyere vissza, querida! Azonnal gyere vissza!
Apa!
Semmi baj, Liv. Még itt vagyok.
Látod? Itt vagyok.
Becsszó.
Szeretlek.
Liv!
Liv, gyerünk! Fel kell kelned!
Nem. Erről szó sem lehet!
Gyerünk! Csak ketten vagyunk.
Ideje elkezdeni a napot!
Kelj fel, Liv!
Nem állhatsz meg!
Tovább kell menned, vagy meghalsz!
Keleten kel.
Nyugaton nyugszik.
Keleten kel.
Nyugaton nyugszik.
Észak.
Északra megyek.
Lehetetlen.
Lehetetlen?
Nem lehetetlen.
Meddig jutottál?
Túl nehéz.
Hogy eszel meg egy elefántot?
Falatonként.
Falantonként.
Kihúzod a sarkokat. Úgy.
És kisimítod.
Aztán itt, ezt a részt visszahajtod
és kisimítod.
Nagyon jó.
El fogunk késni.
Ezt elveszem. Jó.
Észak.
Liv!
- Mit mondtam neked… - Sajnálom.
…a keverésről?
Próbáld ki a vörössel!
Gondoltam, elkísérlek egy darabon. Nem baj?
Nem tudom, meddig bírom még.
- Talán négy-öt napig. Aztán… - Ne gondolj erre!
Csak menj tovább!
Csak arra tudok gondolni…
hogy itt halok meg.
Csak menj tovább!
Amíg mész, van esélyed.
Liv, ne gondolj erre!
Gondolj valami másra!
Elmondhattad volna…
hogy terhes vagy.
Nem tudtam.
De miután megtudtad.
Min változtatott volna?
„Szétvált az út a sárga erdőn.”
- Danny! - Jó, hagyjuk Frostot!
Lehet, hogy nem változtatott volna semmin.
De azért elmondhattad volna.
Nekem jobban bejön
Langston Hughes.
„Nehéz ma átölelni téged.
Éles vagy és érdes.
Csupa lapocka és könyök.
Úgy szeretném lekerekíteni az éleidet.
Hogy kisimulj a kőcsiszoló szívemben.”
Ez Hughes?
Nem, apám verse.
Szerintem jó apa lennék.
Hát persze.
Krónikusan túteng benned az önbizalom.
Mi ebben a nagy cucc?
Megöleled és megmondod neki, hogy szereted.
És hogy nem esik semmi bántódása.
De ez nem igaz.
Persze, hazudsz neki.
Nem hazudok a szeretteimnek.
A hazugság összegyűlik.
Fáj az igazság, de nem tehetünk mást.
Az igazságra vágysz?
Szerintem te is jó anya lennél.
Igen?
Egyébként, mióta is ismerlek? Majdnem egy éve?
Igen. Nagyjából.
Soha semmit nem csináltál fél gőzzel.
Furcsa lenne, ha pont a gyereknevelésben lennél más.
De van, amit nem tudunk irányítani.
Igen. Senki sem tud. Hát nem szuper?
Elmondhattad volna.
Bármit elmondhattál volna nekem.
Meghallgattalak volna.
Tudom.
Miért nem szóltál…
a képeslapokról?
Hazudtál nekem.
Valahányszor megkérdeztem, hol van anya,
azt mondtad, nem tudod.
Azokat nekem írta.
Engem keresett.
Ez a hely.
Ezek a falak.
Ezek a szobák.
A szeretet, a fájdalom.
Mi itt maradtunk.
És vártunk.
Pontosan tudta, hol vagyunk.
Nem neked írt.
Hanem saját magának.
És te eleget adtál neki.
Ezt nem neked kellett volna eldöntened.
Nem ugyanaz, ha elhagynak…
vagy ha elfelejtenek.
Képzeld el, hogy egy hatalmas, végtelen erdőben vagy!
Senki sincs körülötted.
Csak a fák.
A föld.
A szél.
A víz.
Érezd, hogy egyedül vagy itt!
Az erdő élő, lélegző részeként.
Magadba szívod.
Csak a tested vagy.
Csak a lélegzeted.
Érezd, ahogy a táj áthalad rajtad,
és visszaad önmagadnak.
És miközben áthaladsz rajta, te is a része leszel.
Életre kelsz a testedben.
Életre kelsz a lélegzetedben.
Vér vagy.
Csont vagy.
Hús vagy.
Ott vagy, ahová tartozol.
Otthon vagy.
Semmi baj, apa.
Nagyon elfáradtál.
Pihenj nyugodtan!
Pihenned kéne egy kicsit.
Nem baj, ha elengeded.
Semmi baj. Itt vagyok.
Semmi baj, Liv. Semmi baj.
Itt vagyok.
Becsszó.
Autók.
Szép ez a hely.
Békés.
Anyád imádta a természetet.
Én nem sok időt szántam rá.
Talán kellett volna.
Elrángatott minket kirándulni. Emlékszel?
Beültünk a kocsiba, és jó messze mentünk,
átvágtunk valahol, ahol nem is volt igazi út.
Hallott valami titkos dologról, azt kereste.
Mi végigpanaszkodtunk az utat.
Aztán odaértünk.
És mindig igaza volt.
Gyönyörű helyekre vitt.
Aztán hazamentünk.
Érzem, hogy itt van. Mindenben.
Talán egész idő alatt ezt kereste.
Egy ilyen helyet keresett.
Remélem, megtalálta.
Azt hittem…
Ha megtalálom…
Ha a szemébe nézhetnék…
Hülyeség.
Semmi értelme.
Kicsit heves volt, ezt elismerem.
Te is mindig kicsit heves voltál.
Vajon kitől örökölted?
Olyan vagyok, mint ő?
Igen.
A szemed, a mosolyod.
De másban nem hasonlítasz rá.
Tudod, miért lettél ügyvéd?
Mert szeretek harcolni.
Mert szereted a válaszokat.
A rendet.
Gyerekkorodban nem volt részed benne.
Egy fekete-fehér világra vágysz.
De a világot nem érdekli, hogy te mit akarsz.
Káosz volt már azelőtt, hogy idejöttünk.
És káosz lesz akkor is, miután elmegyünk.
És ha van ebben valamiféle rend, az számunkra nem látható.
Mi van, ha hasonlítasz rá?
Rám is hasonlítasz. Kitartó vagy.
Magadra is hasonlítasz. Eltökélt vagy.
Dönts másként!
Figyelj! Nincs veled semmi baj, Liv.
Nem tettél semmi rosszat.
Csak egy kislány voltál.
Egy kicsit elveszett.
Ennyi. És fáradt.
Pihenned kéne egy kicsit.
Ez a hely tökéletes a pihenésre.
Nem tudom, készen állok-e arra…
hogy anya legyek.
Tapasztalatom szerint…
erre nem lehet felkészülni.
Csak átadod magad neki.
Beleugrasz…
és meglátod, mi lesz belőle.
Szép ez a hely.
Maradok még egy kicsit.
Van úgy, hogy nincs válasz.
Van, hogy csak a búcsú marad.
MIKE-NAK
A feliratot fordította: Usztics Anna