NETFLIX-SARJA
Pysy makuulla.
Ei sellaista enää ole.
Aktiivisuus on sallittua, hyväksi jopa,
kunhan syö hyvin ja nesteyttää hyvin, voi kuntoilla.
Pidätkö itseäsi yleisesti ottaen terveenä ihmisenä?
Mihin verrattuna?
Sinulla liittyy tähän ahdistusta.
Se on normaalia,
mutta se auttaa minimoimaan stressiä raskauden aikana.
Monet potilaani hyötyvät rentoutumistekniikoista,
meditaatiosta ja hengitysharjoituksista.
Entä sitten, kun se tulee maailmaan?
Onko siihen hengitysharjoitusta?
Meidät on suorastaan ohjelmoitu tähän.
Sinusta tulee hyvä äiti.
Mistä tiedät?
Mistä hitosta sinä sen tiedät?
Perustatko sen painooni ja verenpaineeseeni?
Mistä tiedät, millainen äiti minusta tulee?
Entä jos en edes halua tätä? Oletko miettinyt sitä?
En tietenkään tarkoittanut… -Hengitysharjoituksia.
Tarkoitin vain, että huolehdi itsestäsi.
Päätös on tietenkin… -Pidä huolta itsestäni?
Mitä se edes tarkoittaa? Kuuletko itseäsi?
Liv! Tule takaisin, kultaseni. Tule heti takaisin!
Isä?
Ei hätää, Liv. Olen yhä täällä.
Näetkö? Olen tässä.
Lupaan sen.
Rakastan sinua.
Liv!
Liv, vauhtia. Sinun pitää nousta.
Emme ala nyt tähän.
Nouse. Sinä ja minä.
Aika aloittaa päivä.
Nouse ylös, Liv.
Sinun on pysyttävä liikkeellä.
Sinun on käveltävä tai kuolet.
Nousee idästä.
Laskee länteen.
Nousee idästä.
Laskee länteen.
Pohjoiseen.
Menen pohjoiseen.
Se on mahdotonta.
Mahdotontako?
Ei se mahdotonta ole.
Miten pitkälle olet päässyt?
Liian vaikeaa.
Miten elefantti syödään?
Pala kerrallaan.
Sitten vedetään kulmista. Niin.
Ja silotellaan.
Ja sitten taita tämä osa -
ja tee siitä mukavan sileä.
Oikein hyvä.
Me myöhästymme.
Otan vain tämän. Selvä.
Pohjoiseen.
Liv?
Mitä olen sanonut… -Anteeksi.
…sekatekniikalla työskentelystä?
Kokeile punaista.
Ajattelin kävellä kanssasi. Sopiiko se?
En tiedä, paljonko jaksan vielä kävellä.
Neljä tai viisi päivää, ja sitten… -Älä mieti sitä.
Jatka vain eteenpäin.
En voi ajatella muuta.
Tänne kuolemista.
Jatka vain eteenpäin.
Kunhan pystyt siihen, selviät ehkä.
Liv, älä ajattele sitä.
Ajattele jotain muuta.
Olisit voinut kertoa,
että olet raskaana.
En tiennyt.
Sen jälkeen, kun tiesit.
Mitä väliä sillä olisi?
"Kaksi tietä erkani keltaisessa metsässä."
Danny. -Hyvä on, unohdetaan Frost.
Kuka tietää, mikä ero niiden välillä on? Ehkä ei mikään.
Olisit vain kertonut minulle.
Pidin enemmän -
Langston Hughesista.
"Pitelemisesi on tänään vaikeaa.
Tunnut terävältä ja rosoiselta.
Pelkkää lapaluuta ja kyynärpäätä.
Kuinka haluaisinkaan pyöristää reunasi.
Hion sinut kivensilottajasydämessäni."
Onko tuo Hughesin?
Se on isäni.
Minusta tulisi hyvä isä.
Totta kai.
Kärsit kroonisesta yli-itsevarmuudesta.
Mitä osaamista siinä on?
Lasta halataan ja rakastetaan -
ja tuotetaan tunne, ettei mikään voi satuttaa häntä.
Satuttaa kuitenkin.
Toki pitää valehdella.
En usko rakkaille valehteluun.
Valheet kasaantuvat.
Totuus on vaikeaa, mutta muuta ei ole.
Haluatko kuulla totuuden?
Sinäkin olisit hyvä äiti.
Niinkö?
Olen tuntenut sinut varmaan lähes vuoden.
Niin. Kuulostaa oikealta.
Et ole koskaan tehnyt mitään puolivillaisesti.
Tuskin sinä lasten kasvattamisessa alkaisit puolivillaiseksi.
Joihinkin asioihin emme voi vaikuttaa.
Niin. Se koskee meitä kaikkia. Eikö olekin mahtavaa?
Olisit voinut kertoa.
Olisit voinut kertoa mitä vain.
Olisin kuunnellut.
Tiedän.
Mikset kertonut minulle -
postikorteista?
Valehtelit minulle.
Kaikki ne kerrat, kun kysyin, missä äiti on,
ja sanoit, ettet tiennyt.
Ne olivat minulle.
Hän tavoitteli minua.
Tämä paikka.
Nämä seinät.
Nämä huoneet.
Kaikki rakkaus, kaikki tuska.
Pysyimme siinä.
Ja odotimme.
Hän tiesi tarkalleen, missä olimme.
Ne sanat eivät olleet sinulle.
Ne olivat hänelle.
Annoit hänelle tarpeeksi.
Se ei ollut sinun päätettävissäsi.
On eri asia tulla jätetyksi -
kuin unohdetuksi.
Kuvittele itsesi valtavaan, loputtomaan metsään.
Ympärillä ei ole mitään eikä ketään.
Vain puut.
Maa.
Tuuli.
Vesi.
Tunne olevasi yksin tässä paikassa.
Elävä, hengittävä osa sitä.
Nauti siitä.
Olet vain kehosi.
Olet vain hengityksesi.
Tunne, miten maisema liikkuu lävitsesi.
Se palauttaa sinut omaksi itseksesi.
Kun kuljet sen läpi, olet myös osa sitä.
Elät kehosi sisällä.
Olet elossa hengityksesi sisällä.
Olet verta.
Olet luuta.
Olet lihaa.
Olet juuri siellä, minne kuulut.
Olet kotona.
Ei hätää, isä.
Olet niin väsynyt.
Voit levätä.
Lepäisit hetken.
Voit päästää irti.
Ei hätää. Olen tässä.
Ei hätää, Liv. Ei hätää.
Olen tässä.
Lupaan sen.
Autoja.
Täällä on mukavaa.
Rauhallista.
Äitisi rakasti luontoa.
Minulla ei ollut sille aikaa.
Ehkä olisi pitänyt.
Hän raahasi meidät patikoimaan. Muistatko?
Liian pitkiä ajeluita -
pitkin jotakin karseaa polkua, jota tuskin kehtasi sanoa poluksi.
Hän yritti löytää jonkin salaisuuden, josta hän oli kuullut.
Valitimme molemmat koko matkan.
Sitten saavuimme.
Hän oli aina oikeassa.
Oli aina kaunista.
Sitten me palasimme kotiin.
Tunnen hänet täällä, tässä kaikessa.
Ehkä hän teki sitä koko tämän ajan.
Etsi tällaista paikkaa.
Toivottavasti löysikin.
Luulin, että…
Jos löytäisin hänet…
Jos voisin katsoa häntä silmiin…
Typerää.
Siinä ei ole mitään järkeä.
Myönnettäköön, se oli impulsiivista.
Toisaalta olet aina ollut hieman impulsiivinen.
Mistäköhän perit sen?
Olenko kuin hän?
Olet.
Silmissäsi ja hymyssäsi.
Suurin osa sinusta ei liity häneen.
Tiedätkö, miksi luit lakia?
Koska tykkään taistelusta.
Koska tykkäät vastauksista.
Järjestyksestä.
Sinulla ei ollut sitä kasvaessasi.
Haluat mustavalkoisen maailman.
Mutta maailmaa ei kiinnosta, mitä sinä haluat.
Se on ollut kaaos jo ennen tänne tuloamme,
ja kaaos jatkuu meidän jälkeemme.
Jos tässä on jokin järjestys, me emme näe sitä.
Mitä sitten, jos oletkin kuten hän?
Olet myös kuten minä. Pysyt maisemissa.
Olet myös kuten sinä. Määrätietoinen.
Tee erilaisia valintoja.
Sinussa ei ole mitään vikaa, Liv.
Et tehnyt mitään väärää.
Olit pikkutyttö.
Olet vain vähän eksyksissä.
Siinä kaikki. Ja väsynyt myös.
Ehkä sinun pitäisi levätä hetki.
Tämä näyttää täydelliseltä paikalta siihen.
Mietin, olisinko ollut valmis…
Äidiksi.
Kokemukseni mukaan -
siihen ei voi valmistautua.
Sille antaudutaan.
Sitä vain hypätään sekaan -
ja katsotaan, minne se vie.
Täällä on mukavaa.
Taidan jäädä hetkeksi.
Joskus vastauksia ei ole.
Joskus vain hyvästellään.
MIKELLE
Tekstitys: Kirsi Markkula