ENTRANT AL CAPÍTOL VERD
SET ANYS ABANS DE L'ASSALT
Mereixes saber qui soc.
Per què soc aquí.
Per què no espero ser a cap altre lloc.
Hi ha delinqüents de tots colors.
Siguis del que siguis, si ho fas massa temps, t'enxampen.
Però continuem buscant noves formes de seguir fent el mateix.
Cobrim les necessitats.
Aprofitem les oportunitats.
Caminem de puntetes
sabent que, quan arribi el moment, hi saltarem de cap.
CONCERT: ONE DIRECTION
Quan funciona, és màgic.
Com anem?
Què tal l'esmorzar, bo?
Porta una civada diferent, avui.
Vaig prendre una decisió.
Té més fibra i és més bona per a la salut.
És una passada.
Em van trair.
Gaudiu, tios.
Ha costat molt de fer.
Què passa, tio? Com va? Estàs bé?
Bo, l'esmorzar?
Hola, tio!
- Ei, què tal? Com estàs? - Molt bé, tio, i tu?
Millor.
Parlem aviat, sí?
- Gràcies. - I ara.
Bona tarda, bonics.
Hola.
Ho sento, la porta del rebost no s'obria.
Crec que algú l'ha forçat.
Els grans xefs no han d'aguantar això.
Un cop l'hort estigui llest,
servirem menjar de l'hort a casa.
Hola, nois.
Què tal?
No és un Sabatier, però està molt esmolat, així que…
ves amb compte, si us plau.
Estàs venent telèfons als negres?
Tots som iguals, home. No cal fer escarafalls.
Tu sembles tenir bon paladar,
vols provar la crema de pastanaga?
És una crema freda…
- Hòstia! - Fes negocis amb els teus.
I tot el que tinguis, ens ho portes a les Gavines blanques.
Hem parlat del vostre nom? Perquè…
Hòstia!
Hi ha cap problema?
Sí, però no t'afecta.
Som companys de cel·la.
Si l'apallisses, gemegarà tota la nit.
No em deixarà dormir
i estaré de mal humor.
Et recomano que fotis el camp o que el matis.
Així no l'hauré de sentir.
Eh, ho diu de conya. És molt de la broma.
Fill de puta.
Estàs bé?
Sí, estic bé. Gràcies.
El pròxim cop podries venir més aviat, no?
Si ho faig, no aprendràs mai.
- Carai! - Sí.
- Sí, senyor! - Oi?
He estat pensant.
Després de tot el que la Judy ha fet per mi,
he de fer el que cal, saps?
ESTIMADA HANNAH
Un amic meu, el Choi, porta la càmera del petó dels Mets,
He pensat de portar-la a un partit, esperar al descans i pam!
Sortim a la pantalla gegant.
I mentre ella es queda flipant,
ve un venedor de frànkfurts i n'hi dona un de gegant amb un anell.
Què me'n dius?
Quant fa que us coneixeu?
Això tant se val, tio.
Vull dir…
La Judy…
és la dona perfecta.
Que Déu t'escolti.
Ei, tens el meu Dumas?
No oblidis el nostre tracte.
No, ho tinc present.
EL COMTE DE MONTECRISTO, ALEXANDRE DUMAS
Merda.
Ei, estàs bé?
Sí, no, estic bé.
T'agafo el relleu una estona. De debò, no et preocupis.
- Gràcies, home. - De res.
Apaguem els llums.
Ei, Ray, estic intentant dormir. Calla, tio.
Ray, ei!
Ray, ei! Desperta't, tio.
Desperta't, va!
Hòstia puta!
Estàs bé? Ei, mira'm.
Ens canviem de llit.
Té les constants bé, Sr. Vernon. Com es troba avui?
Com si fes disset anys que soc a la presó.
He trucat al Dr. Wagner, està venint.
Algun dia funcionarà alguna cosa aquí?
- Fes-me un crit quan estigui. - Sí.
He pensat que era el nostre aniversari.
Bé, depèn de quan comencis a comptar.
Però m'agrada pensar que la primera cita
va ser quan et vaig veure treballant a la farmàcia.
És…
molt detallat.
El Ray és un Michelangelo del sabó.
Hem de parlar, d'acord?
El Mickey ha deixat de fotre's, que és genial per a ell, suposo,
però això vol dir que s'han acabat les targetes SIM.
No passa res, li paguem en efectiu.
- Encara tindrem marge… - No, Stan. Ha…
Li ha dit al seu cap que les robava. S'ha acabat.
L'han fet fora a l'instant.
Ho sento.
Tinc tios aquí que esperen targetes.
No són comprensius.
Bon dia, senyor. Què tal?
Hola, Ray. Com estàs?
Hola, doctor.
Bé, la infermera Clemmons me n'ha fet cinc cèntims,
però per què no m'ho expliques tu?
- Jo i el terra ens hem discutit. - I has perdut, no?
Tinc els resultats de l'analítica, i la veritat és que…
tens una salut de ferro per a la teva edat i situació.
Però?
Bé, els símptomes que m'has comentat durant els últims mesos,
l'engarrotament de les extremitats, els tremolors,
els problemes per dormir i ara això,
si els sumem tots, són preocupants.
No hi ha cap forma específica de comprovar-ho,
però hauríem de parlar del Parkinson.
No sabem del tot com comença, què el causa.
Bé, ho sabem després de morir.
És complicat.
Ei, què passa, tio? Xoca-la.
- Va, home, aquí dalt. - Prou.
Prou? Soc un home de negocis. Prou.
Vols aconseguir tot això?
Niló i lubricant.
Mira, estic amb tu. Viu la vida.
- Espera, et vols fugar? - Abaixa la veu.
El niló és per fer cordes i el lubricant, per passar per un túnel.
Hòstia puta, Ray, és de bojos, tio.
L'esperança és de bojos.
Estar amb el cap cot durant disset anys,
esperant que canviï alguna cosa.
Això sí que és de bojos.
Això és el que penso.
Qui t'ha cuidat, peixet?
Tu, tio, i sempre estaré en deute amb tu.
Però et vols fugar amb material de contraban.
Tinc guàrdies subornats, però això no ho permetran,
i em culparan a mi.
Doncs vine amb mi.
Em queden sis mesos.
Si m'enxampen intentant-me fugar, em cauen deu anys més.
Ho entenc, de debò, però…
No puc.
Ho sento.
Estàs? Marxem?
- I tant, anem. - Som-hi.
Endavant.
La tia no em treia les mans de sobre.
Tranqui, que era lletja. Què tal?
Hola, soc l'Stan, encantat.
Sí, la Judy m'ho ha explicat tot.
T'entenc, eh?
Però t'he de dir que aquesta merda de les SIM em sembla una xorrada.
Amb tot el respecte, Bob,
crec que no ho entens, perquè les SIM aquí són or.
Però si vols fer pasta, i crec que sí, has de moure bons productes.
Et puc oferir maria, coca, èxtasi…
No, tio, drogues no. Ja tinc el meu mercat.
Sí? Quin? El mercat del trasto?
Deus tenir la polla enorme, Stanley.
Segur, perquè si no, no ho entenc.
- Ves-te'n a la merda. - Stan.
- Està de broma. - Que et follin.
Calma't, princesa.
Tindràs les putes targetes.
El Bob et cuidarà.
S'ha acabat el temps.
Ei, que no em sents?
Torno en dues setmanes.
Va, anem.
M'apunto.
Segur?
Si m'estic sis mesos més aquí,
perdré l'únic bo que m'espera allà fora.
Siguem sincers, em necessites.
- D'acord. - D'acord.
Oblida't del niló i el lubricant.
El que necessitem és distracció de la bona.
Això és un bolet màgic.
En cultivo per al Harold i els navajos, és com un ritual.
A mi no em sembla gaire màgic.
T'ho semblarà quan ens ajudi a fotre el camp d'aquí.
I ara què?
Hem de llaurar el jardí.
Fill de puta.
Hòstia. Què és, un 71?
Un 72. Collons.
Ja no se'n veuen gaires.
Et puc arreglar el vidre.
Què? Com?
A baix, al taller.
Si vols, te'l podem arreglar gratis.
És el mínim que puc fer.
No em prens el pèl, no?
Treballo bé.
Pensa-t'ho.
Saps on trobar-me.
Genial.
Ei!
Hòstia, Vernon, estàs bé?
Sí, estic bé.
Deu ser la medicació aquesta de merda.
Collons.
- Com va? Bé? - Sí.
Hi has posat espècies?
És porridge.
No, és l'esmorzar, i és l'àpat més important del dia.
Porta mel, ho endolcirem una mica.
No, no ens en queda.
Doncs busca abelles i fes-ne.
- I si hi posem sucre? - Fantàstic.
Algú em porta a infermeria? Em toca el tractament.
Tu!
Què cony esperes? Que t'ho demani si us plau?
No, senyor.
Te'n poso una mica més.
Ho sento.
Molt bé.
Per als meus amics amb tatuatges encisadors.
Aquí tens.
Vols que m'esperi?
Com vulguis, en té per estona.
A bodes em convides.
Ei, Stanny.
Soc un paó.
Paó.
De res, gent.
Som-hi.
Va, tu pots, Stan.
Va, vinga.
Hòstia.
Què t'ha passat?
Per fi m'ha vingut la regla.
Amb compte!
Estàs tocant un instrument delicat.
Necessitaràs punts.
Seu i intenta no molestar.
Sí, bona sort.
- Digui? - Tenim un problema al menjador.
Algú està malalt?
És difícil d'explicar.
- El director diu que vingueu de pressa. Ara venim.
Agafa un maletí i un carretó per si de cas.
I ells?
Es queden aquí.
Hòstia puta, tio. Ha funcionat.
Què cony?
Ei, seu. Prou!
Vigila, hòstia.
Avall. Pareu!
Que pari tothom!
El que s'hagin fotut, localitzeu-ho ara mateix!
Ho tenim. Tot en marxa.
Ja està.
L'altra mà.
I si ens calmem un minut?
Un minut…
Decideix-te, peixet. Vols o no?
Deixaràs que se la quedi?
- No. - Està bé.
No. Vinc amb tu.
Ja està.
No em crec que hagi funcionat.
D'una revista de ciència.
- Segur que has copiat la que era? - Sí.
- Gira-la. - No! Si es trenca, hem begut oli.
Vas dir que serviria,
que t'ocupaves de les portes i jo de l'esmorzar.
Va, Ray. Anem.
Va, tio.
Som-hi.
Torna aquí. Què fas?
Estem en confinament. Tothom a les cel·les.
Josh, a l'esquerra. Nick, a la dreta.
Tothom a les cel·les ara mateix.
Estem en confinament.
Comprova els passadissos i torna.
Tothom a les cel·les.
Ostres, que bé que estiguis aquí. Estic perdudíssim.
Un pres. Porteu-lo a la cel·la.
Què cony fas?
Ves.
Tu no hi has de ser, aquí.
Ja, he d'anar a l'esquerra i a l'esquerra…
Aquest lloc és un laberint.
Ui!
Si et va això, podem parlar-ho, però primer prenem una copa, no?
Sí.
Bolets.
Sens dubte.
No hi ha cap cura a part del temps.
Però podríeu tallar taronges i donar-n'hi.
Taronges?
Sí, potser una mica de Pink Floyd. Estaria bé.
Els hauria de passar l'efecte en unes tres hores.
La infermera Clemmons ja em trucarà si passa res estrany.
Molt bé.
CENTRE PENITENCIARI DE WASHINGTON ESTAT DE NOVA YORK
Ava, com estàs?
Una mica decebuda.
Esperava poder disparar a algú.
Bé, gràcies per estalviar-t'ho.
La nit és jove.
Quina roba més lletja.
- Era barata. - Ja.
És el Pepper?
Quants anys et penses que viuen els gossos?
Suposo que hi ha un bon motiu perquè no siguis a la presó.
O sigui, a part de ser idiota.
Quant de temps?
Dos anys, potser.
Deu.
No es pot saber.
O sigui,
em trobo bé la majoria de dies.
I ara què? Creuar la frontera?
Tinc alguns llocs pensats.
I suposo que necessites diners.
He visitat un vell amic.
Et puc treure del país.
Quan vols marxar?
Quan hagi vist la Hannah.
No.
- Ma filla em necessita veure. - No, ella no, la teva consciència.
Per què t'importa?
Em vas demanar que li busqués una família, recordes?
Està bé, Ray.
I ara vols dinamitar-ho tot?
No espero que em perdoni.
Però no penso pansir-me i morir
sense haver-li dit per què ho vaig fer.
I tornar a desaparèixer?
Creus que això millorarà res?
Mira, no sé què crec. D'acord?
Només… necessito veure-la
i pensava que tu ho entendries.
D'acord. Ara la Hannah es diu Kim de cognom.
Treballa en sistemes d'alta seguretat.
Pel que sé, li va bé.
Intenta no carregar-t'ho.
Crec que estàs progressant molt bé.
Bé, estic aprenent molt de l'Andrew, i de vostè.
M'ha ensenyat molt.
No tothom ho entén tan ràpid.
Si contracto algú és per alguna cosa.
I quan funciona és ideal.
Hi haurà l'oportunitat de créixer
els propers anys quan hagi construït la cambra.
Compti amb mi pel que necessiti.
És l'actitud correcta.
Benvinguda de nou, Abbasi. Ens trobaves a faltar?
Gens ni mica.
- Tens fotos del bebè? - Unes mil.
- Quant fa que el tracta? - Des que vaig començar a…
Ah, vol dir per al Parkinson?
Un mes, més o menys.
Diria que el va afectar el diagnòstic?
Bé, és…
És una malaltia terminal sense cura, així que diria que sí.
Es considera proper a ell, doncs?
No prou per ajudar-lo a escapar, si és el que pensa.
Què cony? Em pren el pèl?
Era només una pregunta.
Quina pregunta és aquesta? Soc la víctima. M'ha robat el cotxe.
Me l'ha jugat.
- No m'ho puc creure. - Li demano disculpes.
Fa deu anys que el conec. És…
Hola, esquirolet.
Ho sé.
Podem parlar? Un minut?
És l'únic que demano.
Disset anys.
He tingut disset anys per practicar aquest discurset.
No havia pensat mai
que series tan gran, tan guapa.
Al meu cap encara ets la meva nena.
Ta mare sempre deia que era millor quan no parlava tant…
No pots parlar d'ella.
No després del que vas fer.
Ho sento.
Tens raó, jo…
- No vull saber res de tu. - Espera.
Em vas abandonar.
Em vas deixar quan et necessitava. Quin pare fa això?
- Et volia protegir. - De què?
De mi.
De qui era.
No volia que acabessis com jo.
Vaig intentar venir-te a veure.
Quan tenia tretze anys.
Sí, em vaig saltar classe.
Vaig anar en bici a la parada de bus.
La vaig vendre a uns nois per pagar el bitllet.
I estava tan emocionada.
I saps què va passar quan vaig arribar?
Em van dir que no em volies veure.
Com si no t'importés gens, com si fos una merda.
Necessitaves tenir una vida.
Una vida bona.
I això significava oblidar-me.
Bé, doncs va funcionar.
Et vaig oblidar.
- I ho tornaré a fer. - Hannah!
Hannah, si us plau, escolta'm.
Hannah.
- Ei. - Hola.
Quan va veure el Ray Vernon per últim cop?
Quan el vaig visitar el març.
Quin era el motiu de la visita?
Volia que fes que el traslladessin a un altre centre.
S'havia cansat de les vistes?
Pensava que corria perill.
Quin tipus de perill?
L'assetjava una banda de supremacistes blancs de la presó.
M'està dient que s'ha fugat després de disset anys
perquè li feien por uns caps rapats?
Li sembla graciós?
Crec que és convenient.
Els Gavines blanques són traficants d'armes i de persones.
Mouen droga a presons de tot el país,
però…
què li he de dir a vostè de drogues, m'equivoco?
- Què m'acaba de dir? - Bé, fins aquí.
Li dic que el meu client temia per la seva vida i se'n riu,
i o bé significa que no es pren el cas seriosament,
o que no l'hauria de prendre seriosament a vostè.
Sigui com sigui, s'han acabat les preguntes.
Gràcies pel seu temps.
Va, anem.
T'has de controlar, hòstia.
El cotxe del Dr. Wagner i un cos sense identificar.
Ara venen els bombers.
Segons les autoritats,
el cos trobat ahir amb trets i cremat a West Nyack
era de Ray Vernon, el pres fugat.
Que bé que tinguis un amic expert en odontologia forense.
Un amic d'un amic d'un altre amic.
I la de l'FBI? Tindré problemes?
Deixa'm que ho gestioni.
T'ho agraeixo, Ava. No ho oblidaré.
- No te'n vas, no? - No puc. Encara no.
- Sé que penses que no pots. - Té la Hannah.
- Sí, des de la universitat. - Treballa per a ell.
- Somrient. - No sé com la va trobar.
Com vas deixar que passés? Saps què em va fer.
Em vas dir que l'ajudés a començar de nou, no que la controlés.
Tinc una vida. I ella té la seva.
Sap qui és ell?
El seu nom real? I no aquesta merda de Roger Salas?
No crec que ho sàpiga.
M'ho va prendre tot.
No me la pot prendre a ella.
ESQUIROLET
Leo Pap, eh?
Un nen que va morir l'any 1970.
Et donarem un passaport, carnet de conduir i tot el que necessitis.
No n'hi ha prou de dir que ets el Leo Pap.
Has de ser el Leo Pap a partir d'avui.
D'acord.
Estimada Hannah, he intentat escriure això durant els últims disset anys,
i durant els últims disset anys no ho he pogut fer
perquè no sabia com començar.
Però ara sí.
T'he estimat
des del dia que vas néixer.
I t'he mentit des del dia que vas néixer.
Però hi ha altres mentides que has de saber.
Altres mentiders que t'enganyen amb un somriure,
fent veure que no passa res.
Tinc errors pendents de solucionar.
Coses que has de saber
i gent que ho ha de pagar.
I tot comença amb el Roger Salas.
No és qui penses que és.
No tot està bé, ni de bon tros.
Així que ens hi hem d'encarar i solucionar-ho.
Tu i jo, esquirolet.
És tot el que necessitem.
Subtítols: Albert Vilalta