СЕРІАЛ NETFLIX
ПОЧИНАЄТЬСЯ ЗЕЛЕНА СЕРІЯ
ЗА СІМ РОКІВ ДО ПОГРАБУВАННЯ
Ви заслуговуєте знати, хто я.
Чому я тут.
Чому я не чекаю, що колись буду деінде.
Злочинці бувають різні.
Яким би злочинцем ти не був, якщо робити це довго, то попадешся.
Це не заважає нам вигадувати нові способи робити своє.
Ми бачимо потребу й реагуємо.
Шанс — і користуємося ним.
Підходимо до межі,
знаючи, що в потрібну мить
ми її перестрибнемо.
ВЕЧІР ІЗ ONE DIRECTION
І коли вдається — це чиста магія.
Як справи?
Як вівсянка, смачна?
Це новий вид вівсянки, з крупою.
Я зробив свій вибір.
Горіховий смак, клітковина. Вона корисна.
Ви очманієте.
Мене зрадили.
Смачного, хлопці.
Ми дуже старалися.
Як життя, брате? Як ти? Добре?
Смачний сніданок?
Як ти?
-А ти як? Як життя? -Чудово. Сам як, тримаєшся?
Уже краще.
Потім поговоримо, так?
-Дякую. -Прошу.
Добрий день, жіночки.
Привіт.
Вибач, Стене. У коморі двері заклинило.
Хтось виламав молотом.
Томасу Келлеру не доводиться розгрібати таке лайно.
Коли я вирощу цей город,
зробимо тут «З лану до столу».
Що ви, панове? Як ся маєте?
Це не Сабатьє, але він дуже гострий, тому ви…
Обережно. Прошу.
Це ти мої телефонні хвилини продавав наліво?
Ми ж тут усі браття. Хвилин на всіх вистачить.
Ви, схоже, чоловік вишуканих смаків,
може, скуштуєте той морквяно-імбирний суп?
Його їдять холодним, як… Дідько!
Свій бізнес впарюй таким, як ти.
А все, що заробиш, щоб приніс Пекервудз.
Ми говорили про назву твоєї банди, бо…
Сука.
Тут якась проблема?
Так, і вона не твоя.
Це мій співкамерник.
Поб'єш його — і він цілу ніч стогнатиме.
Тому я не висплюся і стану дратівливим.
Я рекомендую тобі або піти звідси нахрін, або вбити його.
Тоді я не муситиму це вислуховувати.
Та він жартує. Він дуже дотепний чувак.
Пішов він.
Усе гаразд?
Так, усе гаразд. Дякую тобі.
Може, наступного разу приходь трохи швидше, добре?
Якщо я так робитиму, ти ніколи не навчишся.
-Смакота. -Ага.
-Так, малий. -Скажи?
Я тут подумав…
Після всього, що робить для мене Джуді,
маю вчинити правильно, так?
ЛЮБА ХАННО,
У мене є друг, Чой, керує камерою поцілунків на матчах «Метс».
Думаю повести її на гру, і десь посеред матчу бум!
Ми на великому екрані.
А доки вона шаленітиме,
продавець хот-догів у нашому ряду
кине їй хот-дог, на якому буде обручка. Як тобі ідея?
Ти давно знаєш цю дівчину?
Час — не головне, старий.
Адже…
Джуді…
вона — моя єдина.
Благослови, боже.
Мій Дюма в тебе?
Не забудь про нашу угоду.
Не забуду, будь певен.
«ГРАФ МОНТЕ-КРІСТО» АЛЕКСАНДР ДЮМА
Чорт.
Агов, ти в нормі?
Так-так, усе добре. Я в нормі.
Давай тепер я трохи попрацюю. Я все зроблю. Не переймайся.
-Дякую. -Нема за що.
Відбій.
Рею, я тут спати намагаюся. Замовкни.
Рею. Чуєш?
Рею. Агов. Рею, прокинься, старий.
Прокинься, чуєш? О господи. Боже.
Ти живий? Агов. Глянь на мене.
Тепер я спатиму нагорі.
Життєві показники хороші, містере Вернон. Як сьогодні почуваєтеся?
Наче сиджу в тюрмі вже 17 років.
Я дзвонила доктору Вагнеру. Він прийде.
Боже борони, щоб тут щось працювало.
Скажете, коли він закінчить.
Так.
Я подумав, що в нас же річниця.
Залежить від того, відколи починати відлік,
але я люблю думати, що перше побачення
було, коли я вперше побачив тебе на роботі в аптеці.
Він…
Він дуже деталізований.
Рей вирізає з мила, як Мікеланджело.
Треба поговорити про роботу, добре?
Мікі вже не сидить на оксикодоні, що, мабуть, круто для нього,
але це означає, що нових SIM-карт не буде.
Нічого. Заплатимо йому готівкою.
-Трохи зменшить наш прибуток… -Ні, Стене. Він…
Він сказав своєму босу, що вкрав ті карти. Його вигнали.
Звільнили на місці.
Мені шкода.
У мене тут хлопці чекають тих карт.
Вони нетерплячі.
Доброго ранку, панове. Як ви?
ДРКЕДДІ
Вітаю, Рею. Як поживаєте?
Добридень, лікарю.
Медсестра Клемонс розказала мені, що й до чого,
але, може, самі скажіть, що сталося?
Ми з підлогою посварилися.
І ви програли, так?
Так, у мене тут результати ваших аналізів крові,
є хороша новина:
ви цілком здорові як для чоловіка вашого віку за цих обставин.
Але?
Симптоми,
про які ви мені розповідаєте останні пару місяців, —
негнучкість кінцівок, тремтіння рук,
поганий сон, а тепер ще й це, —
разом вони викликають занепокоєння.
Конкретної перевірки на це не існує,
але є підозра на хворобу Паркінсона.
Ми не знаємо, з чого вона починається, що її викликає…
Тобто коли ви помрете, ми взнаємо, але це… суперечливо.
Йо. Що як, старий? Дай п'ять.
-Та давай лапу, чого ти. -Годі.
Годі? Я містер Бізнесмен. Годі.
Хочеш усе це купити?
Колготки й лубрикант.
Та я тебе підтримую. Живи, насолоджуйся.
-Стій, тікати надумав? -Не кричи так.
Колготки, щоб зробити мотузку,
а лубрикант, щоб пролізти в якийсь тунель.
Господи боже, Рею, це божевілля.
Надія — це божевілля.
Я 17 років був чемним,
сподівався, що це хоч щось змінить.
Ото божевілля.
А зараз я мислю раціонально.
Хто тебе оберігав, рибко?
Ти, друже, і за це я довіку буду тобі вдячний.
Але якщо ти втечеш завдяки контрабандним товарам,
у мене є проплачені охоронці, але вони таке не пропустять,
і всі пальці вкажуть на мене.
То тікаймо разом.
Мені лишилося пів року.
Якщо попадуся на втечі, це ще десятка, мінімум.
Я розумію, друже, чесно, але…
Я не можу. Вибач.
Готовий звалити звідси?
-Привіт. Так, ходімо. -Пішли.
Проходьте.
Та дівка на контролі мене обмацала.
Не переживай, вона страшна. Як ти?
Привіт. Я Стен. Радий знайомству.
Так, Джуді розказувала про твій бізнес.
Я розумію. Чесно.
Але щоб ти знав, друзяко, ті SIM-карти — то дріб'язок.
З усією повагою, Бобе,
навряд чи ти розумієш, бо ті карти тут на вагу золота.
Якщо хочеш заробити купу бабла, а я думаю, що хочеш,
треба продавати реальний товар.
Я можу дістати тобі траву, кокс, найкращу наркоту…
Ні. Я наркотики не продаю. У мене свій товар.
Та ти що? Свій товар, хай який відстійний?
У тебе, певно, великий прутень абощо, Стенлі.
Напевно. Бо я щось не розумію.
-Пішов ти. -Стене, чого ти. Стене.
-Та він жартує. -Пішов ти.
Заспокойся, принцесо.
Будуть тобі твої карти. Дядько Боб про тебе подбає.
Час вийшов, Лумісе.
Агов. Я сказав, час вийшов.
Я повернуся за пару тижнів.
Ходімо звідси.
Я в ділі.
Добре подумав?
Якщо я проведу тут ще пів року,
то втрачу все хороше, що чекає мене на волі.
Скажімо правду. Я потрібен тобі.
-Добре. -Добре.
Тоді забудь про колготки й лубрикант.
Натомість треба як слід відволікти увагу.
Це галюциногенний гриб.
Я вирощую їх для Гарольда й інших навахо.
Це треба для обрядів.
Так, на вигляд звичайний собі гриб.
Ти зміниш свою думку, коли він допоможе нам злиняти звідси.
То що далі?
Треба попрацювати на городі.
Сучий син.
Чорт. Вона що, 71-го року?
72-го. Прокляття.
Таких зараз рідко побачиш.
Я міг би відремонтувати вам скло.
Що? Як?
В автомайстерні.
Ми з хлопцями можемо зробити це для вас безкоштовно.
На знак подяки.
Ти мене не розігруєш?
Я знаю свою справу.
Подумайте. Ви знаєте, де мене знайти.
Класно.
Агов, ти чого? Тихо. Боже, Верноне, спокійно. Ти як?
Я в нормі.
Певно, через ті кляті ліки.
Чорт.
-Ну що тут? Нормально? -Так.
Ти солив, Наджимі?
Це вівсянка.
Ні, це сніданок. Найважливіший прийом їжі за день.
Принеси меду. Ми її підсолодимо.
Ні. Мед закінчився.
Ти ж пасічник. Нароби ще.
-Може, просто цукру? -Чудово.
Відведіть мене в медкабінет. Треба крапельницю.
Йо! Ти що, чекаєш на моє «будь ласочка», йолопе сраний?
Ні, сер.
Візьміть добавку.
Вибачте, що так вийшло.
Гаразд.
Для моїх друзів із чарівними тату на обличчі,
ось тобі каша.
Хочете, щоб я його чекав?
Вирішуйте самі. Це не так швидко.
Дуже радий це чути.
Йо, Стенні.
Я павич.
Павич.
Усім на здоров'я.
Гаразд.
Давай. Ну ж бо. Уперед, Стене.
Зробімо це, нумо.
Зараза!
Що з тобою сталося?
Нарешті почалися місячні.
Обережно.
Це делікатний інструмент, який ви смикаєте.
Треба накласти шви.
Сідай, спробуй нікого не дратувати.
Так. Удачі тобі.
Клемонс слухає.
У нас проблема в їдальні.
Хтось хворий?
Важко пояснити.
Вартовий просить, щоб ви прислали своїх.
Ми йдемо. Візьми аптечку й каталку, про всяк випадок.
А з цими що?
Ці нікуди не дінуться.
Трясця його матері, прикинь, вийшло!
Що за…
Ану посідайте. Припиніть!
Обережно! Злізь!
Злазь звідти. Припиніть!
Ану всі припинили! Що…
Не знаю, що за наркоти вони нажерлися, але знайти її, негайно!
Є. Можна починати.
Усе. Добре.
На іншій руці.
Може, уповільнимося на хвилинку?
Повільніше…
Облиш. Вирішуй, рибко. Ти зі мною чи ні?
Віддаси її йому на поталу?
-Ні. -Добре.
Ні-ні. Я в ділі. Я з тобою.
Є.
Не віриться, що це спрацювало.
«Популярна механіка».
ВИХІД
-Ти точно скопіював той ключ, що треба? -Так.
-Поворуши ним. -Ні! Як зламаєш, нам гаплик.
Ти казав, що зробиш це.
Що відімкнеш двері, якщо я приправлю вівсянку.
Давай. Ну ж бо, Рею, тікаймо.
Давай, ну.
Спробуй. Ну ж бо.
Назад… Що це ви робите?
Це локдаун. Усім повернутися у свої камери.
Джоше, ти ліворуч. Ніку, ти праворуч, у лазарет.
Усім повернутися у свої камери, хутко.
Це локдаун.
Перевірте всі коридори, зустрінемося тут.
Усі назад у камери.
Офіцере! Я радий, що ви тут. Я геть заблукав.
В'язень. Відведіть його в камеру.
Що ти, трясця, робиш?
Тікай.
В'язню, ви на забороненій території.
Знаю. Там був лівий поворот, тоді ще один.
Ви ж знаєте, як тут, хто завгодно заблукає.
Можна й жорсткіше, але хоч купіть спершу випивку абощо.
А, ясно. Гриби, точно.
Лікування нема, має пройти час.
Але можна нарізати апельсинів і роздавати їх.
Апельсинів?
Так, і, може, ще Pink Floyd. Це було б доречно.
Усі вони прийдуть у норму години за три.
Думаю, медсестра Клемонс подзвонить мені,
якщо станеться щось дивне.
Добре.
ВИПРАВНИЙ ЗАКЛАД ВАШИНГТОНА ШТАТ НЬЮ-ЙОРК
Ейво, як ти?
Я трохи розчарована.
Сподівалася когось підстрелити.
Дякую, що стрималася.
Ще ціла ніч попереду.
Який відстійний у тебе одяг!
-Зате дешевий. -Так.
Це Пеппер?
Скільки, по-твоєму, живуть собаки, Рею?
Припускаю, є якась вагома причина, чому ти не у в'язниці.
Окрім того, що ти ідіот.
Скільки є часу?
Два роки, чи, може…
Десять.
Хто його знає.
Тобто я…
Здебільшого я почуваюся добре.
І що тепер? Утечеш через кордон?
У мене є кілька місць на прикметі.
Мабуть, тобі потрібні гроші.
Я знайшов старого друга.
Я можу вивезти тебе з країни.
Коли хочеш виїжджати?
Коли побачуся з Ханною.
Ні.
Доньці треба мене побачити.
Ні, їй цього не треба. Це треба твоїй совісті.
А тобі що до того?
Ти сказав мені знайти їй нову сім'ю. Пам'ятаєш?
У неї все добре, Рею.
А ти зараз хочеш кинути в це все гранату.
Я не жду, що вона мені пробачить.
Але я не заповзу кудись і не помру, не сказавши їй, чому я так вчинив.
А тоді знову зникнеш?
Думаєш, від цього їй стане легше?
Слухай, я не знаю, що думати. Ясно?
Я просто… Я маю її побачити,
і думав, що ти це зрозумієш, як ніхто інший.
Добре. Зараз прізвище Ханни — Кім.
Вона працює у високотехнологічній охороні.
Наскільки я чула, усе в неї добре.
Спробуй не напартачити.
Схоже, ви чудово тут освоюєтеся.
Я, звісно, багато чого вчуся в Ендрю, у вас.
Ви багато чого навчили.
Не кожен так хапає на льоту.
Ні, я беру людей не просто так.
Коли воно того варте, то варте.
У наступні пару років буде можливість
кар'єрного росту, коли я збудую сховище.
Усе, що вам від мене треба, сер. Я згодна.
Це правильний підхід.
ГАДСОН-ФОЛЗ ПОЛІЦІЯ
З поверненням, Аббасі. Сумувала за нами?
Анітрохи.
-Маєш фото малюка? -Лише штук тисячу.
-Давно його лікуєте? -Відколи почав роботу…
Маєте на увазі, від хвороби Паркінсона.
Місяць, десь так.
Як гадаєте, він засмутився через свій діагноз?
Ну, це ж…
Це невиліковна смертельна хвороба, тому я б сказав, що так.
То ви йому співчуваєте.
Не настільки, щоб допомогти втекти, якщо ви до цього хилите.
Якого біса? Ви знущаєтеся?
Це просто питання.
Що це за питання таке?
Я тут жертва. Він украв моє авто.
І обдурив мене.
-Я просто не вірю, що це сталося. -Вибачте, сер.
Я десять років знаю цього чоловіка. Це…
Д-Р ДЕННІС ВАГНЕР КОММАК, Н.Й.
Я довіряв йому.
Я розумію. Він вас використав.
Привіт, білченя.
Я знаю. Знаю.
Ми можемо поговорити? Одну хвилину?
Це все, чого я прошу.
Сімнадцять років.
Я мав 17 років на репетицію цієї клятої промови.
Просто я ніколи не думав,
що ти будеш така доросла, така вродлива.
Знаєш, у моїх думках ти й досі моя маленька дівчинка.
Мама, бувало, казала,
що мені краще мовчати, і вона мала рацію…
Ти не маєш права говорити про неї.
Після того, що ти накоїв.
Пробач.
Твоя правда. Я просто…
-Я нічого від тебе не хочу. -Чекай.
Ти кинув мене.
Послав до чужих людей, коли був потрібен. Що ти за батько?
-Я хотів тебе захистити. -Від чого?
Від себе.
Від того, ким я був.
Не хотів, щоб ти виросла такою, як я.
Я намагалася з тобою побачитися.
У свої 13 років.
Так, я кинула школу.
Доїхала на велику до автовокзалу.
Продала його якимось бойскаутам, щоб купити квиток.
І так раділа.
А знаєш, що було, коли я приїхала?
Коли я приїхала, мені сказали, що ти не хочеш мене бачити.
Ніби я для тебе нічого не значила. Ніби я — сміття.
Тобі треба було жити своїм життям.
Хорошим життям.
А це значило забути про мене.
Що ж, це подіяло.
Я забула тебе.
-І зроблю це знову. -Ханно!
Ханно, будь ласка, вислухай мене.
Ханно.
-Вітаю. -Привіт.
Коли ви бачили Рея Вернона востаннє?
Коли відвідувала його в березні.
Яка була мета того візиту?
Він хотів, щоб я якось перевела його в інший заклад.
Йому набрид краєвид?
Він думав, що його життя під загрозою.
Що за загроза?
До нього чіплялися люди з тюремної банди білих шовіністів.
Ви кажете, що Вернон утік із в'язниці через 17 років,
бо боявся якихось скінхедів?
По-вашому, це смішно?
По-моєму, це зручно.
Пекервудз — торговці зброєю, торговці людьми.
Вони перекидають наркотики по в'язницях всієї країни.
Але…
Не мені вам розказувати про наркотики, правда ж?
-Що ти оце зараз мені сказала? -Гаразд, досить.
Я кажу вам, що мій клієнт боявся за життя, а ви смієтеся,
тобто або ви не сприймаєте цю справу серйозно,
або мені не слід сприймати серйозно вас.
Так чи інакше, ця бесіда скінчилася.
Дякуємо за ваш час.
Ходімо.
Ти маєш зібратися.
Знайшли авто д-ра Вагнера. Невідоме тіло.
ФБР
Пожежники вже їдуть.
За словами влади,
обгоріле тіло вбитої людини, знайдене вчора у Вест-Наяку,
належало Рею Вернону, в'язню, що втік із тюрми.
Добре, що маєш друга, який може підмінити дані про зуби трупа.
Друга з другом, який має друга.
А та федералка? У мене будуть з нею проблеми?
Її я беру на себе.
Дякую, Ейво. Я цього не забуду.
-Ти ж нікуди не їдеш, правда? -Я не можу. Поки що.
Ти лише думаєш, що не можеш.
У нього Ханна.
-Він найняв її ще з коледжу. -Працює на нього.
-Усміхається йому. -Хтозна, як він її знайшов.
Як ти це допустила? Ти ж знаєш, що він зробив зі мною.
Ти сказав допомогти їй почати життя з нуля, а не стежити за нею.
У мене своє життя. У неї своє.
Вона хоч знає, хто він?
Як його звати насправді? Не цю маячню про Роджера Саласа.
Не уявляю, звідки б вона знала.
Він забрав у мене все.
Він не отримає ще й її.
БІЛЧЕНЯ
Лео Пап, так?
Помер дитиною у 1970 році.
Ми зробимо тобі паспорт, водійські права, усе, що треба.
Сказати, що ти Лео Пап, замало.
Відсьогодні ти маєш бути Лео Папом.
Добре.
Люба Ханно, я починав писати цього листа останні 17 років,
і всі 17 років я не міг цього зробити,
бо не знав, із чого почати.
Але тепер знаю.
Я люблю тебе…
з дня твого народження.
І я брехав тобі з дня твого народження.
Але є й інша брехня, про яку ти маєш знати.
Інші брехуни довкола дивляться на тебе з посмішкою,
вдаючи, що все у світі добре.
Є помилки, які я маю виправити.
Факти, які ти маєш знати,
і люди, які мають заплатити.
І все це починається з Роджера Саласа.
Він не той, ким ти його вважаєш.
У світі не все добре, навіть близько.
Тож ми маємо випрямитися й усе виправити.
Ти і я, білченя. Це все, що треба.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова