ENTRANT AL CAPÍTOL GROC
SIS SETMANES ABANS DE L'ASSALT
Com més jugues, més saps el que de debò importa.
Els llops solitaris no arriben lluny.
Necessites un equip.
Has d'esbrinar en qui pots confiar.
Perquè cada història sempre té dues versions.
AHIR VA SER UN GRAN DIA!
I cap no té per què ser certa.
- No passa res. - Perdona.
- Dickens. - Sí.
És difícil saber qui mereix la teva lleialtat.
- Em dic Kate. - Laura.
Si tens sort,
trobaràs algú que veu el món igual que tu.
Que vol el mateix i de la mateixa manera.
Sou un equip.
Vosaltres dos contra el món.
O això penses.
Que vagi bé.
Perquè la confiança es guanya.
Es dona…
però també es pot perdre.
I un cop perduda…
El número al qual truca està desconnectat o s'ha donat de baixa.
…és ja irrecuperable.
Vaig agafar tot el que vaig poder.
Si tingués més força, vostè seria més pobre.
Això són uns dos milions de dòlars.
La meva sòcia ho va treure de la seva cambra fa nou dies.
Ho sabien?
No crec que ho sabéssim.
Em va demanar que avaluéssim la seguretat de la competència.
I és deficient.
I què recomana?
Vostè i els seus socis tenen necessitats específiques,
una cartera diversa,
que és millor desar-la ben desada,
objectes que els poden robar, però que també poden sofrir inclemències.
Crec que l'única opció que tenen,
quant a seguretat i privadesa,
és la cambra que he construït i perfeccionat aquí, a SLS.
L'Aldritch Dunne és amic meu.
És el meu banc des de fa 30 anys.
La lleialtat no val res. La confiança està morta.
Al final, tot es redueix a tu
contra la gent que vol el que tu tens.
I l'únic que importa és:
els pots manipular millor tu a ells que ells a tu?
L'única forma d'aconseguir l'impossible?
Munta un equip amb qui confiïs.
O almenys confia fer-ho bé.
SUBMINISTRAMENTS: STAN
Stan!
El teu lloro s'ha tornat a cagar a la cuina.
No és meu i no és un lloro, Barbara.
És un tucà ariel, en queden 50 al món.
I per què ha de ser a la cuina? Tinc la festa a les sis.
Intento vendre-li a un tio per una caixa de Cheval Blanc del 47,
que vendré per un Lotus a aquell dentista, d'acord?
Stan!
Tinc oculista a les tres.
- T'hi porto. - Què és un Lotus?
- No fem tard. - Un cotxe, hòstia!
- Mama, no baixis, falta molt. - Per què vols un cotxe?
- Al doctor no li agrada que faci tard. - És per a un amic. No faràs tard!
Molt bé. No m'agrada que cridis.
El teu lloro se'n va a la picadora.
La picadora.
Primer, vigila en quin to em parles.
Segon, neteja la merda de l'ocell
i, tercer, avui dorms al sofà, Stan!
Dorms al sofà!
T'estimo!
Senyor Rossi, un bon client i millor soci!
Tinc aquella coseta.
Bé, de cara a duanes, això és parmesà.
No soc fan de les larves, però aquí no m'hi poso.
Si et fa falta res més, m'ho dius, sí?
- Gràcies. - Gràcies, Stan.
I un quilo de bolets màgics?
- Depèn del temps que em donis. - De dos a cinc anys.
Menys per bon comportament.
Vine aquí, idiota.
- Com anem? - Ostres, tu!
- Com estàs? - Anem fent.
- Estàs bé? - Sí.
- Què tens entre mans? - Per què he de tenir res entre mans?
- Potser he vingut a comprar vedella. - Ho he deixat.
Ma mare està fatal i la Barbara no em treu l'ull de sobre.
No em malinterpretis,
m'encantaria sortir d'aquí i tenir una mica d'acció,
però sigui el que sigui,
t'he de dir que no.
Set mil milions.
Més o menys.
HO SENTIM, ESTÀ TANCAT
- I la cambra és sota terra? - Sí.
Ben avall i de formigó armat.
Genial.
I foradaràs la porta?
Tres portes. De cobalt. Però només acabem de començar.
- Doncs explica-m'ho tot. - Sí.
Per arribar a la porta, has d'accedir a un pis inferior segur,
passar sensors biomètrics connectats a una xarxa no interrompible,
connectats a equips de seguretat militar,
que estan armats, furiosos i amb ganes de matar.
Encara espero la informació principal.
Els Trigèmins.
Dius els piròmans del bloc D?
- Hòstia, tu, no me'n recordava. - Quin perill!
No, els Trigèmins són criminals d'una altra esfera.
Cho-Young Woo,
accionista principal de Jongo, el banc privat més gran de Corea.
Diuen que és cosí o nebot de Kim Jong-un.
Ningú no l'hi pregunta.
Suzanne Grosvenor, directora del banc Duncan-Welsh.
Es diu que la reina la té al marcatge ràpid.
I Stefan Thiele,
director general de Banque Brünner,
fundat pel seu rebesavi el 1898.
Podríem dir que el seu or encara té una o dues esvàstiques gravades.
Entre ells, controlen mig bilió de dòlars.
Tenen la majoria a Europa.
Però fa uns anys,
es van apoderar d'una fortuna en bons no assegurats.
- Com a Die Hard? - Sí.
Com a Die Hard.
Els bons no assegurats no es poden rastrejar.
Per això es feien servir per a coses il·legals.
Així que el 1982, el govern dels Estats Units va dir:
"Tots els bons han d'estar registrats."
Però els bons d'abans del 82 segueixen en algun lloc,
encara es poden cobrar
i són els que tenen ells tres.
Amb valor d'uns set mil milions de dòlars.
I són tots en aquella cambra?
No encara, estan de camí d'Europa.
Els Trigèmins han arribat a un acord amb el de la cambra per guardar-los-hi.
Els garanteix que està protegida contra factors climàtics, cops i lladres.
Sí.
En dos mesos hi entrarem,
i l'hi robarem tot.
Qui és ell?
Roger Salas.
D'acord.
Ja està bé.
Doncs bé, ara ja hi som tots.
Un aplaudiment per a la Hannah, que ha treballat de valent.
Bé, si mantenim els Trigèmins contents, tot anirà rodat.
Si no, ens n'anem tots a l'atur.
El Carlos farà comprovacions de tot el personal clau.
L'equip de l'Andrew gestionarà auditories de protocols de seguretat.
Si passa res, m'ho dieu a mi.
Va, anem per feina!
Tothom en marxa.
Nois.
Hannah, vulnerabilitat d'apps.
- Rajiv, revisió de codi. - Cap problema, cap.
Què me'n dius?
Segueix sent impossible.
O sigui, potser amb algú dins. Potser.
Suposem que això ja està.
- T'ocupes dels subministraments? - Amb feines així, quant seria?
Mig milió d'inversió inicial?
Ho tens?
Sí, tinc un tio que treballa de guàrdia per a un lloc d'apostes.
Si l'incloem, ens ajuda.
- Una feina per una altra. - Sí.
No és per res, tio, però…
Mai t'han agradat els cotxes o els iots, i tal.
Per què ho fas?
Et confonen mil milions de dòlars?
Un gran premi té gran risc.
Podem arreglar tots els errors de les nostres vides.
Pel que he pensat, només fem falta tu, jo, un conductor,
un falsificador, algú de seguretat i, potser, un químic.
DEPARTAMENT DE POLICIA DE FILADÈLFIA
Podria dir qui ha vist sortir corrent del magatzem?
Bé, és complicat.
Tots semblen igual de…
deixats, no?
Però l'he sentit parlar.
Crec que ha dit, amb perdó:
"Soc un puto imbècil."
Potser podria fer-los-ho dir, i jo…
Us farem dir: "Soc un puto imbècil."
Número u?
Gràcies.
Soc un puto imbècil.
Número dos.
Soc imbècil.
Un puto imbècil.
No, potser el següent?
Número tres?
Soc un puto imbècil.
Que ràpid, no? Puc?
Número tres, m'agradaria que ens fessis creure que ets imbècil.
Vull veure que entens que s'ha de ser molt imbècil
per intentar robar en un magatzem de FedEx a ple dia,
i que hauries d'haver fet cas a la gent i no fer-ho,
i que reconeixes que ets un inepte
d'una manera profunda, sentida i espiritual.
Soc un puto imbècil.
No. El número quatre?
Número quatre.
Soc un puto imbècil.
El pròxim cop intenta ser menys estúpid, d'acord?
El pròxim cop dius a la policia que no reconeixes a ningú.
Pensa una mica.
El pròxim cop em quedaré a casa i et penjaré quan em truquis.
- Que em penjaràs quan… - Això no és…
Hòstia, no t'aguanto, Bob.
Vine aquí.
Deixa'm acabar de parlar amb ells.
- Estàs… - Un segon.
- Serà cabró. - T'estimo!
Sí.
Hola, Judy.
Stan.
Estàs guapíssima.
Tu…
Una arracada?
Et queda bé.
- Ha passat temps, eh? - Sí.
No volia deixar les coses així…
- No passa res. - Però ell…
De debò.
O sigui, durant un temps, va ser…
Però ara m'alegro molt de veure't.
Renoi!
Mira qui hi ha!
Quina gran sorpresa.
El nostre amiguet Stan.
- Hola, Bob. - Ei!
Sabies que l'Stan seria aquí?
- No… - No ho sabia.
Quina sorpresa més agradable tenir-te aquí, tio.
Sobretot després d'aquella conversa, recordes?
Recordes? Que no sortissis de Nova York.
I aquí et tenim. Quina il·lusió!
A Filadèlfia,
la nostra ciutat.
- La meva ciutat. - Sí. Què hi fas, aquí?
Un amic et vol veure.
El conec?
No, però el voldràs conèixer.
És clar, tu també, Bob.
Imbècil de merda.
Tal com ho veig, caldrà fondre panys,
i gas per als guàrdies.
He treballat amb derivats de fentanil.
- Com es dividirà? - A parts iguals entre tots.
I el Bob?
El Bob?
Què us poso?
Hola, Jenna. Et volia preguntar pel llonzat de porc.
- És ecològic? - Posa-li hamburguesa. I a mi també.
- Jo, res. - No menjaràs res?
No dino mai.
- Com que no dines? - Un àpat al dia.
Em manté alerta, saps? Centrat.
Fa pujar la testosterona, també.
Doncs l'àpat d'avui serà el dinar.
Hamburgueses per a tothom.
Mireu, anem en grup, jo i la meva doneta, sí?
Però esteu de sort, adoro les caixes fortes. Digue'ls-ho.
És molt bo.
Gràcies, però ja ho tenim. Les caixes són del Leo.
Qui, aquest xaruc?
Amb perdó, eh, però et contractaries a tu per fer això?
Però tu no tens…?
I seran dues parts, una per a ella i una per a mi.
Res de merdes comunitàries, d'acord?
Fes la feina i rebràs la teva part.
I tens inversió? Jo necessitaré materials.
Puc clonar targetes de crèdit. Donen bastant.
La inversió ja està solucionada.
- Com sabem que funcionarà? - No ho sabeu.
Et pots quedar aquí,
fent feinetes i traient-lo del calabós…
No hi ha proves.
O optar per una feina gran que us doni per a molt de temps.
I aquesta cambra…
dius que té sensors biomètrics, xarxa no interrompible…
I desenes de coses més que no sabem, un puto malson.
Ho estàs venent molt bé, Leo.
Però us podeu preguntar:
com sé el que ja sé?
Tens algú a dins.
Algú ha travessat el tallafoc.
Han fet servir una llista blanca per obtenir accés.
Molt intel·ligents, la veritat.
Podria ser un hacker per diversió.
O els Trigèmins provant el nostre sistema.
He tancat els ports i posat alarmes per si hi tornen,
i ja avisaré si hi ha novetats.
D'acord, a veure què.
- I bona feina! - Gràcies.
I,
sobre el lloc de VP júnior…
Aviat prendrem una decisió. Tu segueix treballant així.
D'acord.
Estem vigilant l'Andrew?
No, però podem.
No és estrès, perquè no estic estressada.
- És clar. - Estan passant moltes coses.
I no paren d'investigar pel lloc de VP, així que si et truquen, ¿pots…
Ah, ja els diré que has matat algú.
Assassina!
No, sigues normal, si us plau!
D'acord, però ets una lladre.
La samarreta, recordes?
I la mama encara treu el tema sempre que pot, i m'encanta!
Ei, para, em sents?
- Em poses nerviosa a mi també. - No estic estressada!
- Treballes 18 hores perquè vols? - Es diu treballar.
Podries provar-ho.
- Treballo a The Collective. - Una feina que doni diners.
No vols fer de DJ a Berlín i tal?
Són experiències musicals immersives.
No t'ho penso tornar a explicar.
Però necessitaràs diners igualment,
així que et puc trobar feina a l'oficina
i podràs guanyar diners i estalviar.
Què?
Ostres.
Estrès? Ara sí que estic estressada.
Ui, ara són tres.
Sí, ja ho sé, és un no parar.
Es passen el dia o follant o barallant-se.
I els deixes fer?
Lluitar contra la naturalesa?
I què?
- El Salas ha tancat l'acord? - Fa un mes.
Els Trigèmins tindran els bons a SLS.
Necessitarem gent molt bona per aconseguir-ho.
Necessito que em facis documents.
D'acord,
farem documents, empreses fantasma, vendrem el que obtinguem…
I puc gestionar la seguretat.
No sé si estàs al nivell.
Vols que t'ensenyi una cosa?
Sí que vols.
Va.
Va, nois. Som-hi!
L'armeria.
Tens de tot.
Es mira amb els ulls, Leo.
Quantes estan registrades?
A quin nom?
- No vull haver de disparar. - És clar, ningú vol.
Però tenir èxit és un 90 % preparació i un 10 % munició.
Ei, puc equipar-vos a tots.
Per què ho vols fer?
I tu?
Per viure l'experiència,
perquè són mil milions,
i perquè fa 25 anys que t'estic en deute.
I estarem en pau.
En pau.
Ens fa falta un conductor.
Van enganxar el Teddy G. el novembre.
I el tio aquell amb la marca de naixement?
- El Clyde? - Sí.
- Càncer de fetge terminal. - Merda.
- Sí. - I el Gav Bentley?
Va trobar Déu.
Cabró.
- Al·leluia. - Sí.
T'agrada el ritme trepidant?
Quant de temps s'està així?
Pararà si l'hi dius.
Durant una estona.
És bon noi, treballa al taller.
El deixo viure a la caravana.
És bo amb els cotxes i la tecnologia.
I hi confies?
M'ha fet algunes feines.
Ho farà bé.
Hòstia, ho sento. Carai!
Hola, el meu cap ara no hi és,
però si pot venir més tard, li…
Tranquil, home. És amiga meva.
Genial, Leo. Hola.
El Leo m'ha dit que saps conduir.
És veritat, RJ?
Sí, és clar que sé conduir.
No, però saps conduir?
Des de petit que faig curses a Millville. No he perdut des dels dotze.
I en quatre rodes?
Cotxes, camions, quads… El que sigui.
Què me'n dius d'una furgoneta amb suspensió especial.
Cap problema.
Una furgoneta amb suspensió especial,
amortització amb sobrecàrrega, anant a 140 km/h,
amb gairebé dues tones de càrrega solta al maleter?
Què coi esteu planejant?
Això és un merder que flipes.
No hi ha cap cambra impossible.
Deixa estar la cambra, és la resta que ens ha de preocupar.
I els homes enfadats i armats que no volen que ens hi apropem.
Algú li dirà a aquest crio que pari? Si no, l'hi dic jo.
Deixa'l estar, està pensant.
Ei!
Què vol dir RJ?
És Roy júnior.
Et dius Roy júnior júnior?
Sí. Encantat de coneixe-us. Sembleu tots molt agradables i…
Què hi fa, aquest, aquí?
Em pregunto el mateix cada dia.
Soc aquí per fer-te entrar a la cambra, i tu?
Per evitar que acabem a la garjola,
on hauries de ser.
De debò?
- Bob. - Mare meva.
El Salas és arrogant.
Creu que els diners i la tecnologia el protegiran.
Així l'enganxarem.
Ell opta per l'alta tecnologia, nosaltres al revés.
Necessitaré un munt d'àcids, sí? Aigua règia, àcid persulfúric…
Seré el teu Pare Noel.
Pare Noel? Genial.
I com anirà, això? T'he de seure a la falda?
Què?
No, vull dir…
Sí, els nens li seuen a la falda, però no els fa…
Eh, per què no t'ocupes d'aconseguir caixes per practicar?
Què més?
Necessitem diners.
- Molts. - Això és fàcil.
Ahir parlava amb el meu amic Taco,
sabíeu que si rellisqueu i caieu en un supermercat
us poden pagar vint mil dòlars?
- Què? - Escolta…
Deixa'm estar.
Que tothom faci una llista.
Després veiem.
Ei, Roger?
- Tens un segon? - Sí.
Estava investigant la intrusió, i sembla que va ser local.
Des de l'oficina.
- Algun treballador? - Sortiria als registres.
I si algú ha modificat les dades?
Tens molta més feina.
Continua amb això. Segueix els instints.
No està estrany, avui, l'Andrew?
No, només és imbècil.
- No siguis imbècil. - I què vols que digui?
Era una merda de cançó i el van demandar, i què?
Però què cony dius?
La va escriure perquè va voler!
- És un clàssic, d'acord? - ET ja tenia cançó.
Si Neil Diamond et diu que facis una cançó, la fas.
- Ajudeu-me. - Va, prou, calmeu-vos tots.
Com van les llistes?
De quina xifra parlem?
Són 350.000.
És molt amb tan poc temps.
Qui vol provar sort?
APOSTES DE CARRERES
Cada dia, el lloc d'apostes de Garden City mou tres milions de dòlars.
La majoria torna a sortir,
però a l'oficina sempre hi tenen un milió com a reserva
i sé una manera fàcil d'entrar-hi.
El pla té cinc parts.
APOSTES TANCADES
Haurem de trobar els diners en un altre lloc.
Quina putada.
El món se'n va a la merda.
Si ho reduïm a l'essencial, potser podem baixar a 300.000?
Ningú ens deixarà tants diners.
- Ava? - No.
No tinc tant d'efectiu.
Un parell de mesos?
No tenim tant de temps.
Deixarem perdre set mil milions perquè no podem aconseguir 300.000 $?
Això sembla.
Sempre podem optar pels diamants.
Ara sí que m'escolteu, cabrons.
El 90 % de diamants que entren als EUA
venen del carrer 47, entre la 5a i 6a avinguda.
Li diuen la Ruta del diamant.
Va néixer a la II Guerra Mundial, quan els jueus van marxar d'Amsterdam
i van portar el negoci aquí.
Avui, són russos, hassids, israelians, sud-asiàtics…
METRO
Amb 24 mil milions de beneficis anuals, i els ous de reposar-los.
Hi ha 4.000 càmeres de seguretat.
I seguretat secreta que es fa passar per turistes.
Això no passarà desapercebut.
Bé, cap, a vegades s'han de fer sacrificis.
Hòstia, que bo que està!
És la salsa blanca. L'ingredient especial és el sumac.
M'acabes d'explicar què és el sumac, blanquet?
Guàrdies vigilats?
Al de vermell li importa una merda.
Jaqueta grisa a tres metres.
I a l'altra banda?
Un està aquí amb les mans a les butxaques, tranquil·líssim,
tranquil del cagar.
I l'amic mira l'aparador amb l'esquena. Molt normal.
Estem segurs que funcionarà?
Només hi ha una manera de saber-ho.
D'acord, nois, seguim el pla. Entrem i sortim.
A veure què passa.
Noranta segons. Va, som-hi.
De pressa!
Setanta segons!
Instal·lem les càrregues.
Net!
Trenta segons!
Deu segons!
Temps! Tothom fora.
Va, ja estem. Som-hi.
Va, marxem!
- Dona'm un puto segon. - Bob, fes-li cas. Fora!
Bob! Ja ho tenim tot.
Anem!
- Anem! - El vaig a buscar.
- Stan! - Ara vinc!
Va! Hem de marxar!
No em toquis, hòstia!
- És aquí! - Deixa-ho anar!
Corre, marxem!
Soc l'RJ, vaig cap a la sisena.
Nois, paro al 47.
No m'hi puc estar gaire.
Estem arribant a l'entrada de metro.
Sortim a l'altre costat.
Va!
Són aquí!
- Va! - Ràpid!
Va, de pressa!
- Corre! - Va, cap a dins!
- De pressa! - Va!
- Amor, va! - Hòstia, Bob. Merda!
Encara no m'ha contestat.
Estàs millor sense aquell calçasses.
Per això només vau durar unes setmanes, no?
Però estaria bé que mostrés interès en el seu fill.
Així doncs…
el penses tenir?
No ho sé.
Tot hauria de canviar.
Una feina diferent, una vida diferent…
En un lloc tranquil.
Tenim notícies d'última hora.
Hi ha hagut trets i bombes de fum al districte dels diamants,
al carrer 47, al centre de Manhattan, on un descarat…
Així sí que es fan diners!
Perquè en una feina de debò, no?
Hi has pensat?
L'embarassada em vol donar lliçons?
- Està passant? - D'acord.
Eh, no!
Ja està, la tinc.
- Collons! - Sí!
- Hidrocodona. - Com ho veus?
Bé, molt bé. Separa-ho.
- Això són tendons? - Sí.
Hòstia puta, sí.
- Pots tancar el puny? - Estàs de conya?
Tu què creus?
No puc fer gaire més.
Has dit que sabies què feies!
- Vols fer-ho tu? Va! - Jo no he dit que era cirurgiana!
No estaríem així si no fos tan avariciós.
Bitllets de dòlar, penya!
- Collons! - Pot obrir una caixa amb una mà?
Hi ha set mil milions en joc.
Sí.
Vols que treballi aquí?
"Ostres, gràcies, Hannah!
Que bé! Això em canviarà la vida."
D'acord. Jo no parlo així.
Gestionar el correu,
baixar documents grans a l'oficina…
Així que moc paper.
Paper amunt i avall, això faré.
Hi ha un soroll que flipes.
El regal de benvinguda.
Són els Pro. D'acord!
Mare meva, que guai.
CARLOS SLS, MÒBIL
Ei, el Roger et vol veure.
Me n'he d'anar.
- T'estimo. - T'estimo.
Poso això en 3A.
Bona sort.
Bé, anem per feina.
Rajiv, felicitats.
Hannah, ara ell és el teu superior.
La teva primera tasca com a VP júnior és dir-me què són els ànecs de goma.
Són teclats inseribles, normalment en forma de memòria USB.
Per què s'utilitzen?
Per executar ordres automàticament allà on s'insereixin.
Correcte. I amb un, s'han tret dades dels nostres servidors.
Hem rastrejat l'IPv6, hem creuat dades amb les adreces MAC,
la font de la filtració.
Rajiv, ¿no et sembla interessant que la Hannah,
que és experta en penetració de seguretat,
avisés d'un dispositiu que ella podria programar i usar?
Pensa que ara n'ets el supervisor, respon en conseqüència.
Sí?
I tu no hi vas donar cap importància.
No, només creia que la precaució…
- El Rajiv no ho pot haver fet. - Sí, ho sé.
El Carlos us ha vigilat als dos.
El que hem fet és posar una trampa a les dades,
si algú intentava treure'n res,
se'l marcaria automàticament i obtindríem un nom.
I el Carlos ha examinat la taula del sospitós.
Buida la bossa.
Com?
No ho entenc.
És ridícul.
Sí, d'acord. Aquí tens.
No sé què espereu trobar.
No ho havia vist mai.
T'han recollit les coses, són a l'entrada.
No, juro que jo no he estat.
Hannah, digue'ls-ho. Rajiv…
Direm que has anat a estar amb la família.
Si dius res sobre infiltrar-se al sistema,
arruïnaré la vida de qualsevol a qui hagis mirat.
Hannah, tens un moment?
Tanca la porta.
Quina setmana, eh?
- Andrew, jo… - Tranquil·la, respira.
Quant fa que treballem junts?
Gairebé vuit anys?
Bé, crec que és hora que tinguis més responsabilitats.
- No li has donat la feina al Rajiv? - Sí, com a VP júnior.
Però sense l'Andrew, falta un VP sènior de confiança.
- No t'interessa? - No, sí, i tant.
L'embaràs no és un problema. Per a mi no, no sé per a tu.
Ara prens descafeïnat.
La Sakura va fer el mateix.
No, no canviarà res.
La família ho canvia tot, però intenta mantenir-te atenta.
Faré que el Carlos t'actualitzi el nivell de seguretat.
Gràcies, Roger.
Cada cop sembla més petita.
I els dies passen cada cop més de pressa.
Acompanya'm.
- Quina és la seva història? - No.
Au va, si t'encantava. Si gairebé m'ho suplicaves…
Estic dins.
VP sènior.
Tindré fotos i targetes, però no accés complet.
No em preocupa.
No tinc accés a les alarmes, la clau o codis de temperatura.
- Això ho fa el Roger. - Hi ha la porta de darrere.
Ets al lloc correcte al moment adequat.
- No és bon moment. - És l'únic possible.
Saps de qui són els bons?
No robarem pas als pobres.
Als Trigèmins no els pots robar i desaparèixer,
et trobaran.
Et mataran.
Soc bastant bo amagant-me.
Bé, imaginem que ho aconsegueixes i no et maten. Llavors què?
El món és un lloc millor.
- Gairebé sembla que t'ho creguis. - Per què no?
El Roger ho perd tot, SLS desapareix…
- És la idea. - …amb la meva carrera.
Jo no soc com tu, jo…
Què faré si hi entren un cop accepto la feina?
Seràs rica.
Et podria aturar.
Sé els teus plans.
No són els meus plans.
Són els nostres plans.
Sí, fa set anys que planegem això.
Set anys i tu no has dit mai res,
i ara que ho tenim a tocar, vas tu i…
Si hi ha alguna altra cosa, res que hagi de saber…
Ho faràs.
No, ho farem.
La lleialtat no val res.
La confiança està morta.
Al final, tot es redueix a tu
contra la gent que vol el que tu tens.
I l'únic que importa és:
els pots manipular millor tu a ells que ells a tu?
Subtítols: Albert Vilalta