EN NETFLIX-SERIE
Eldgammel tro forteller oss
at fugler bærer våre sjeler, vår tro og våre håp opp til gudene.
De er de mørke budbringerne som flyr i sikksakk over skumringshimmelen
og stadig danner nye mønstre som kalles formasjoner.
Og disse formasjonene
minner om naturens stemme,
om en hvisken,
om en bønn i mørket når vi tror vi har mistet alt.
Historien vår i dag
er Formasjonen,
og regissøren vår er
Jennifer Kent.
FRIHET
FORMASJONEN
For de som ikke kjenner til myrsnipen, ser den ut som en unnselig fugl.
Men for de som kjenner til dens fantastiske flymønstre,
kjent som formasjoner,
er denne arten et naturens mirakel.
Og en uendelig kilde til mystikk.
I dette tilfellet dukker det opp en vandrefalk som vil ha et måltid.
Dere ser den ytterst i bildet.
Og på et øyeblikk
svinger myrsnipene vekk fra den i perfekt harmoni
og danner først en timeglass-form.
Og så en kule.
Og så noe som ligner på en sky.
Og til slutt,
utrolig nok,
en fugl som flyr.
Ikke én myrsnipe blir tatt. Og den stakkars falken drar sulten hjem.
BASERT PÅ NOVELLEN AV GUILLERMO DEL TORO
Men myrsnipene trenger ikke et rovdyr for å gjøre dette,
de gjør det med eller uten en falk som truer.
Så hvordan og hvorfor deltar få arter i denne eksepsjonelle utstillingen,
der perfekte mønstre dannes av hundrevis,
tusenvis,
til og med millioner uten kollisjon eller forvirring?
Forskere og ornitologer har prøvd å finne ut hvorfor i flere tiår.
I det siste har de til og med syslet med konsepter som naturlig telepati.
Vi er ikke helt overbevist
om at det er noe så mystisk som tankelesing blant fugler.
Men vi er svært opptatt av å finne svar.
Vi vil anerkjenne Mr. og Mrs. Montague,
våre velgjørere, som er her i kveld.
Tusen takk for sjenerøsiteten.
Spesielt for det nye filmkameraet vårt.
Det er en luksus vi aldri har hatt råd til,
og det utgjør stor forskjell for forskningen.
Og som takk
har vi et opptak som Edgar nylig spilte inn av stærer,
en øvelse.
Det er Nancy dere burde gratulere. Hun er hjernen.
-Hvor filmet du noe sånt? -Nord i New York.
-Har du brukt et kamera før? -Nei, ikke det der.
De er en av de få overlevende fra forhistorisk tid.
Mye mindre, så klart,
men stort sett uforandret, noe jeg finner fascinerende.
Jeg elsker også forskning.
Sett meg i et rom med bøker, og jeg er lykkelig.
Hva med deg, Mrs. Bradley?
Hva elsker du mest med fugler?
Friheten deres.
Hvem har ikke lyst til å ta av og fly sånn fra verden av og til?
Det gledet meg å høre om ekskursjonen deres.
Endelig er den her. Har planlagt den i månedsvis.
Flotte nyheter for dere begge.
Etter alt dere har opplevd.
Jeg er lei for det.
Jeg ville ringe for lenge siden, men…
Hvis det finnes en Gud, er han grusom.
For et tidspunkt dere valgte, kaldt og vindfullt.
-En perfekt tid for myrsniper. -De er overalt på øya nå.
Dere får nok av dem.
Huset er nært bukten, og de er overalt rundt det.
-Er det et hus der? -Fruen har gjort klar noen rom til dere.
Det er lenge siden noen har brukt det.
Det er ikke Ritz, men det er beboelig.
Det trengte dere ikke.
Dere kunne jo ikke bo i telt i dette været, for guds skyld.
-Vi er vant til det. -Jeg startet aggregatet.
Så dere får strøm, vann og tak over hodet.
Det er veldig snilt.
Si meg, de greiene de gjør når de flokker seg sammen sånn,
hvorfor i all verden gjør de det?
Jeg ventet et skur. Det er enormt.
Hvem i all verden hadde behov for å bygge et så stort hjem her?
Uten noe rundt.
De tidligere eierne ga det til staten, mer penger enn fornuft.
Har noen bodd her permanent?
Eieren bygde det til datteren, tror jeg. Skal vi gå inn?
Beklager. Det er et så stort hus at jeg ikke fikk ryddet alt.
Det er luksus for oss. Virkelig.
Ny ved og peisen er her nede.
Samme på soverommene oppe.
Og komfyren på kjøkkenet er en vedovn.
Massevis av ved ute. Jeg skal vise dere.
Og jeg viser dere aggregatet på tur ut.
TIL MIN ELSKEDE
Jeg er tilbake neste søndag med flere forsyninger.
Takk igjen.
God fuglekikking.
Tester.
5. oktober 1951, første dag på Big Harbour Island.
Det er en diger flokk på sandbanken, og jeg så nettopp en vandrefalk høyt oppe.
Jeg er på vei.
Her kommer de.
Mine små skjønnheter.
Så omtenksomt.
Nye håndklær, nye laken.
Det trengte de ikke.
Cornell ville betalt småpenger.
Skikkelig greie folk.
Jeg er glad vi er her.
Jeg er veldig trøtt.
Det er vår første hele dag i morgen.
Selvsagt.
Jeg har bare ikke sovet.
Det går bra.
5. oktober 1951 klokken 18:00. Big Harbour Island.
Et stort antall myrsniper samler seg i bukten.
Rundt 30 000…
-Hva skjedde? -Jeg aner ikke.
Jeg sjekker, bare legg deg igjen.
Gå, du.
Jeg lagde smørbrød til deg.
Takk.
-Spis dem. -Det skal jeg.
Spiste du smørbrødet mitt?
Ja, det var nydelig.
Vi sees snart.
Er det greit om jeg ikke kommer i kveld? Jeg må sette opp katalogsystemet.
Mikrofonen jeg la der kan stå der.
-Den fanger opp mye, jeg klargjorde den. -Greit.
Jeg kan starte på middagen.
Hallo?
Hallo.
Her inne.
Hva gjør du her i mørket?
Du ødelegger øynene dine.
De er allerede ødelagt.
Du gikk glipp av en flott en i kveld. Kanskje den vakreste av alle.
Det sier du alltid når jeg ikke er der.
Aldeles ikke.
Gjør jeg?
-Jeg fikk god lyd, tror jeg. -Takk.
-De var veldig bråkete. -Fantastisk.
Jeg lagde gryterett.
Du er et under.
Jeg tenner i peisen.
Brontë-søstrene, Madame Bovary,
Forbrytelse og straff.
-Tess av slekten d’Urberville… -For et lystig utvalg.
Hva leser du?
"Paringsvanene til myrsnipene i Canadas våttundra-region."
Det høres eggende ut.
Den er det.
Vi studerer dem ikke i paringssesongen.
Alle deler av deres oppførsel kan være et spor.
Hvordan de parer seg, hvordan de hekker, hvordan de spiser.
Hvorfor dannes ikke formasjoner i paringssesongen, for eksempel?
For opptatt med elskov.
Gjør myrsnipen
Kom igjen.
-Nei. Jeg vil lese. -Vær så snill.
Kom.
Vær så snill.
Edgar, slutt.
Jeg er ikke i humør.
Du er aldri i humør.
Edgar.
-Edgar! -Hva?
Hva i Guds navn gjør de?
-Er de syke? Beskytter de seg mot kulden? -De er bygget for kulde.
Har aldri hørt om en myrsnipe som vagler over buskenivå,
i alle fall ikke på et loft.
Mine kjære, små myrsniper,
hva gjør dere?
Jeg tar opp.
Edgar?
PÅ/AV
Jeg fryser sånn.
Vel?
De høres annerledes ut, mer melankolske.
Hørte du det ikke?
Hørte hva da?
Gi meg dem.
Hva hørte du?
Du har ikke sovet. Du er veldig sliten.
Jeg hørte på det flere ganger.
-Jeg vet ikke hva som skjedde. -Brukte du et gammelt bånd?
Når begynte jeg med gjenbruk av bånd? Jeg er ikke dum.
Ok, du trenger ikke å kjefte.
Det hjelper om du sier hva jeg skal lytte etter.
Synd.
Det var gøy mens det varte.
"De ruller som døddrukne fingeravtrykk over himmelen."
Richard Wilbur.
Han snakker om formasjoner.
Nydelig dikt.
Hva?
"De ruller som døddrukne fingeravtrykk over himmelen."
Hva da?
Formasjoner.
Det er bra.
Jeg finner ingen henvisninger til at myrsniper vagler i menneskeskapte bygg.
Synes du ikke det er rart?
Det vil plage oss i mange år å prøve å finne ut av det.
Det er som om de er tiltrukket av dette huset.
Tiltrukket?
Av dette huset?
Det er usannsynlig.
Hvorfor vagler de her i huset og ingen andre steder på Jorden?
Som vi vet om.
Dette huset gir meg frysninger.
Gamle hus gjør det.
De er skumle.
Kan jeg lese mer for deg?
Hva gjorde denne familien her?
-Den på veggene. -Jeg vet ikke.
Hvorfor forlot de møblene og eiendelene sine
og lot dem samle støv?
I flere tiår?
Du får den rynken akkurat der
når du vil løse et mysterium.
-Jeg burde ikke rynke pannen. -Jeg liker det. Det er sexy.
Du er sexy.
Ikke vær dum.
Jeg elsker deg, gale fugledame.
Elsker du meg?
Jeg har hodepine.
Edgar.
Ikke ta på meg.
-Hvorfor ikke? -Hva er poenget?
At jeg elsker deg.
Jeg er så lei for det.
-Jeg trenger bare… -Mer tid.
Jeg vet det.
Jeg mente ikke å gjøre deg opprørt.
Jeg lar deg være.
Edgar.
Jeg fryser sånn.
-Hvem er det? -Hva er galt?
Jeg hadde mareritt.
Beklager.
Det er så tett luft med peisen.
Kan jeg åpne dette, bare litt?
Ja.
Kan jeg sove nær vinduet?
Det går bra.
FRIHET
Det er vakkert.
Men synes du ikke det er rart?
Hvordan?
Hva er det ene ordet jeg alltid nevner
når noen spør meg hvorfor jeg liker fugler?
Du ler av det.
-Du snakker alltid om friheten deres. -Ja, det stemmer.
Frihet.
Det er en følelse mange får når de ser formasjonene.
Jeg føler med henne.
Hva mener du?
Jeg vet ikke. Jeg gjør bare det.
Hun bodde helt alene i dette store huset.
Hun hadde sin mann og sønn her. Hun var ikke alene.
Det er et nøyaktig broderi. Hun må ha vært en ivrig fuglekikker.
Hva har jeg gjort nå?
-Jeg vet ikke hva du vil ha fra meg. -Ingenting.
Jeg vet ikke.
Glem det.
-Fikk du gjort mye jobb i dag? -Det er mer i livet enn jobb.
Ja, men vi er her for å jobbe.
-Du ville at jeg skulle ta en pause. -Det gjør jeg.
Dette er vakkert.
Men når jeg ser på det,
føler jeg meg bare trist.
Armen hennes utstrakt sånn.
Hun må ha følt seg så fanget her.
Jeg vet hva hun følte.
Ava.
TIL MIN ELSKEDE
GLEDER MEG TIL DU ER I ARMENE MINE IGJEN. IKKE BEKYMRE DEG FOR MIN KONE.
Han skrev at han ville forlate konen etter krigen,
men da krigen var over, dro han rett til sin kone og sa:
"Jeg kan ikke være med deg, min kjære. Hjertet mitt er knust.
Jeg må hedre ekteskapet mitt." Bla, bla.
Hun må ha sagt at hun var gravid. Han nevner et barn og betalte for det.
Jeg forsto fra første bokstav at han var en dott.
Jeg tror ikke hun ante noe, hun var stupforelsket…
Du snakker for høyt.
Han bodde aldri her, han var aldri en del av familien,
selv om bildene ser sånn ut.
Hvorfor denne interessen i historien deres?
Hvorfor?
Fordi jeg vil vite hvordan de endte opp på denne øya alene.
Det er trist.
Vi bor i huset deres.
Føler du at det gir deg lov til å lese deres personlige brev?
Er det så galt å lese en død persons brev?
Ja, det er det.
Hvordan vet du at de er døde?
-Jeg har en følelse. -Du har en forskers hjerne.
Når byttet du fakta ut mot "jeg har en følelse"?
Ja, Edgar. Gud forby at jeg føler noe.
Straks enkelte går inn i et forfallent hus,
begynner de å se spøkelser.
Enkelte?
Jeg er ikke "enkelte".
Og jeg tror ikke på spøkelser.
Du bryr deg mer om folk du ikke har møtt enn om jobben din.
-Jeg har viet livet mitt til arbeidet. -Jeg vet det.
Jeg har jobbet hardere enn alle de mennene
som vandrer i Cornells ganger og tror de er Guds gave.
Jeg vet det. Beklager.
Tilgi meg for at jeg bryr meg om noe annet enn fugler i fem minutter.
Edgar.
Ja?
Myrsnipene er tilbake.
Jeg kommer om en stund.
Ting ble akkurat interessante.
Jeg kommer så snart jeg kan.
Mamma er sint på meg.
Hva har du gjort?
-Hvor har du vært? -Jobbet.
-Du sa du ville komme så fort du kunne. -Jeg gjorde jobben min.
Åpne døren.
Forsiktig. Den er lamslått, du dreper den.
-Nancy. -Edgar, legg den ned.
Kjære, nakken er brukket.
Stakkars liten.
Ikke alt er tapt. Museet trenger alltid flere skinn.
Går det bra med deg?
Ja.
Ja, selvfølgelig.
Jeg fryser sånn.
Hva har du gjort?
Nancy.
Nance!
Det går bra.
Det går bra, skatt.
Døren åpnet seg selv.
Og så kom noe…
Noe…
Det er et gammelt hus, alt beveger seg og knirker.
Få det ut, Nance.
Du har ikke grått. Ikke siden…
…alt skjedde.
Du ville hatt godt av å få det ut.
I går sa du at du ikke ville at jeg skulle føle.
-Jeg sa ikke det. -Du sa jeg var uvitenskapelig
og gikk etter følelser.
Nei, jeg var overrasket over at du gikk etter følelser.
For det ville vært forferdelig, ikke sant?
Nei, Nance. Jeg vet ikke hva jeg…
Hvilken kone vil du at jeg skal være, Edgar?
Den som føler eller den som ikke gjør det?
Beklager, Nance. Jeg er ikke perfekt.
Jeg prøver.
Å, ja, du prøver.
Jeg vil ikke snakke mer.
Jeg vil bare sove.
Hallo.
-Jeg har alt dere ba om. -Fantastisk.
Mr. Grieves?
Kan du fortelle meg hvem som bodde i huset?
Ingen har bodd her på flere tiår.
Ja, det vet jeg. Men hvem er folkene på veggene?
Jeg vet dette høres dumt ut, men jeg har sett noen ting
her.
Det er alt. Noen
veldig rare ting.
Hva mener du?
Hvorfor bodde hun helt her ute?
Alene med sønnen.
Familien plasserte henne her.
Det var for isolert.
Og det fungerte ikke.
Hvordan fungerte det ikke?
Gutten døde.
Hvordan?
Vær så snill, Mr. Grieves, hvordan døde han?
Han druknet.
Hun druknet ham, ikke sant?
Og hvor er moren nå?
Vær så snill, Mr. Grieves.
Hun tok livet sitt.
Dette skjedde for 30 år siden, Mrs. Bradley. Hva er det å fortelle?
Jeg ville gjerne visst det.
Min kone og jeg gjorde alt for å gi dere husrom
i denne fryktelige kulden.
Vi gjorde virkelig en innsats.
Selvfølgelig, og vi er enormt takknemlige.
Folk sier de ser ting, men det er en sykelig fascinasjon
for andres elendighet.
-Folk ser det de vil se. -Selvsagt.
Det er bare en masse tull.
Jeg tror ikke på spøkelser.
-Hva handlet det om? -Hva handlet hva om?
Din lange, heftige samtale med vaktmesteren?
Ingenting.
Det var ikke ingenting.
Hvordan skal jeg hjelpe deg om du aldri forteller meg noe?
For når jeg forteller noe, er det ikke det du vil høre.
Jeg vil vite det.
Det vil jeg.
Jeg spurte ham om folkene som bodde her.
Moren og barnet.
Greit.
For jeg har sett og hørt dem helt siden vi kom hit.
Hva mener du?
Jeg har sett og hørt dem.
I dette huset.
Stemmene deres,
deres former.
Og jeg ville elsket det, virkelig elsket det, Edgar,
om jeg kunne fortelle deg dette og du trodde meg.
Jeg vet du ikke har sovet ordentlig på et år.
Selv fornuftige, rasjonelle folk vil se og høre ting når de ikke har sovet.
-Vær så snill, ikke… -Jeg har ikke sett noe.
Ingen spøkelser eller nisser, bare et trist gammelt hus.
Så tilgi meg. Jeg prøver å forstå.
Ikke si at du prøver å forstå som om jeg er en gal person.
Jeg har ikke sagt du var gal.
Jeg vet at du har opplevd det verste en mor,
ja, alle, kan oppleve, og jeg uroer meg for deg.
Hvorfor handler det alltid om meg?
Du opplevde det også.
Kan du ikke fortelle meg hva du føler?
Greit! Jeg føler meg fortapt!
Jeg føler meg sint.
Jeg føler meg helt knust.
Og jeg forstår deg ikke.
Jeg forstår ikke hvordan vår kjære Ava kan dø
uten at du feller en eneste tåre det neste året.
Skal jeg gråte for deg?
-Blir det bedre da? -Selvsagt ikke.
Jeg trodde bare en mor ville gråte for barnet sitt.
Vi dro hit for å gjøre alt bedre. Nå er vi her, og du…
Du bryr deg mer om de folkene,
de døde folkene, enn om din egen datter.
Du spurte hva jeg følte.
Det er sånn jeg føler det.
Du har aldri sluppet meg inn, Nance. Ikke én gang i løpet av dette fæle året.
Jeg prøver.
Og jeg prøver, og jeg føler at du forsvinner.
Jeg vil mer enn noe annet i verden at vi skal være sammen, men jeg…
Jeg sover her nede i natt.
Jeg drar til posten min tidlig i morgen før daggry.
Om du ikke vil at jeg skal bli.
Bare
si det, Nance.
Så gjør jeg det.
Jeg er på radioen.
Edgar.
Sov nå
Sov nå, mammas lille baby
Sov nå
Mamma er sint på meg.
Hva har du gjort?
Stopp!
La ham være!
Mamma er sint på meg.
Og jeg vet ikke hvorfor.
Lille venn.
Moren din gjorde noe fælt med deg.
Du ble skadet.
Og du lever ikke lenger.
Du gjorde ingenting galt.
Du var et perfekt barn.
Jeg fryser sånn.
Det er så mørkt.
Kom inn i lyset, lille venn,
der det er varmt. Kan du gjøre det?
Ta hånden min.
Du vil ikke være alene eller kald lenger.
Løp inn i lyset, lille venn.
Du er trygg.
Løp inn i lyset.
Løp inn i lyset!
Hva har du gjort?
Nei!
Nancy?
Nance?
Edgar.
Ja.
Går det bra?
Unnskyld.
Jeg er så lei for det.
Jeg har vært så fortapt.
Selvfølgelig, min kjære, jeg forstår.
Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg også, kjære.
Så mye.
Jeg vil snakke om Ava.
Tekst: Susanne Høyersten