NETFLIXOVA SERIJA
Prema drevnim vjerovanjima,
ptice bogovima nose naše duše, naša uvjerenja i naše nade.
One su mračni glasnici koji nebom prelijeću u suton
tvoreći promjenjive obrasce zvane „žamorenje”.
Ali ta riječ
odnosi se i na glas,
šapat
i molitvu izgovorenu u mraku kad mislimo da smo sve izgubili.
Naša današnja priča
jest Žamorenje,
a redateljica je Jennifer Kent.
SLOBODA
ŽAMORENJE
Oni koji ne znaju tko je žalar cirikavac,
misle da je to beznačajna ptica.
No oni koji poznaju obrasce leta od kojih zastaje dah, a nazivamo ih žamorenjem,
smatraju ovu vrstu čudom prirode.
I beskrajnim izvorom tajni.
U ovom slučaju pojavljuje se sivi sokol koji se nada obroku.
Vidi se na rubu kadra.
I u trenu
jato žalara usklađeno se udaljuje od njega
stvarajući oblik pješčanog sata…
A zatim kugle.
Zatim nešto slično oblaku.
I u konačnici,
što je nevjerojatno,
oblik ptice u letu.
Nijedan žalar nije uhvaćen.
Siroti sokol odlazi kući gladan.
NA TEMELJU KRATKE PRIČE GUILLERMA DEL TORA
No žalari ne trebaju grabežljivce da bi to izveli.
One to rade uz sokola, ali i bez njega.
Kako i zašto vrlo malo vrsta sudjeluje u ovom iznimnom prikazu
oblikovanja savršenih obrazaca kretanja u jatu od stotinu,
tisuću te katkad i milijun ptica bez ikakva sudara ili zbrke?
Znanstvenici i ornitolozi desetljećima pokušavaju saznati zašto.
Posežu čak i za misterioznim pojmovima, kao što je prirodna telepatija.
Nismo posve uvjereni
da postoji nešto tako mistično poput čitanja ptičjih misli.
No posvećeni smo traženju odgovora.
Želimo zahvaliti gospodinu i gospođi Montague,
našim pokroviteljima, koji su večeras ovdje.
Hvala vam na velikodušnosti.
Osobito za našu novu filmsku kameru.
Taj si luksuz ne bismo mogli priuštiti.
Značajno će nam ubrzati istraživanje.
U znak zahvalnosti
pustit ćemo snimku čvoraka koje je Edgar nedavno snimio.
Probnu snimku.
Trebate čestitati Nancy. Ona je mozak operacije.
-Gdje si to uspio snimiti? -Sjeverno od New Yorka.
-Jesi li ikad što snimao? -Ne, nisam kamerom.
Jedna su od rijetkih preživjelih vrsta iz pretpovijesnog doba.
Naravno, mnogo su manji.
No nisu se mnogo promijenili. Zaista dojmljivo.
I ja obožavam istraživanja.
Najsretniji sam u prostoriji punoj knjiga.
A vi, gđo Bradley?
Što najviše volite kod ptica?
Slobodu.
Tko ne bi katkad htio odletjeti iz svijeta?
Drago mi je što si bio na terenu.
Napokon. Planiram to mjesecima.
Dobra vijest za oboje.
Nakon svega što ste prošli.
Žao mi je, Edgare.
Htio sam te nazvati, ali…
Ako postoji Bog, vrlo je okrutan.
Odabrali ste savršeno vrijeme. Hladno i vjetrovito.
-Savršeno vrijeme za žalare. -Sad su posvuda na otoku.
Bit će ih pregršt.
Kuća je blizu zaljeva, a zaljev ih je pun.
Tamo je kuća?
Vaše su sobe već spremne.
Već neko vrijeme ondje nitko nije boravio.
Nije Ritz, ali je udobna.
Niste morali.
Ne možete spavati u šatorima po ovom vremenu, zaboga!
-Navikli smo. -Uključio sam agregat.
Imat ćete struju, vodu i krov nad glavom.
Vrlo ste ljubazni.
Recite mi, kad se sve tako skupe na nebu…
Zašto to rade?
Očekivao sam kolibu. Golema je.
Tko ima potrebu izgraditi tako veliku kuću?
Tako osamljenu.
Prijašnji vlasnici dali su je državi. Tako je kad imaš viška novca.
Je li netko ovdje stalno živio?
Vlasnik ju je izgradio za svoju kćer. Hoćemo li ući?
Ispričavamo se. Kuća je velika.
Nismo cijelu počistili.
Ovo je pravi luksuz.
Drva za kamin su ovdje.
I u spavaćim sobama na katu.
Kuhinjski je štednjak na drva.
Vani ima drva. Pokazat ću vam.
Pokazat ću vam i gdje je agregat.
MOJOJ DRAGOJ
Vraćam se iduće nedjelje s još zaliha.
Hvala još jednom.
Uživajte.
Proba.
Peti listopada 1951., prvi dan na otoku Big Harbour.
Na pješčanoj obali skuplja se golemo jato.
Upravo sam ugledala sivog sokola.
Krećem.
Evo ih.
Ljepotice moje.
Tako su brižni.
Novi ručnici, plahte.
Nisu morali.
Cornell bi im malo platio za to.
To su dobri ljudi.
Drago mi je što smo ovdje.
Jako sam umorna.
Sutra imamo prvi cijeli dan.
Naravno.
Nisam spavala.
Nema problema.
Peti listopada 1951., šest sati ujutro, otok Big Harbour.
U zaljevu se skuplja golemo jato.
Njih otprilike 30 000…
-Što se dogodilo? -Nemam pojma.
Provjerit ću, vrati se u krevet.
Idi.
Napravio sam ti sendviče.
Hvala.
-Pojedi ih. -Hoću.
Jesi li pojela sendvič?
Da, bio je jako ukusan.
Vidimo se uskoro.
Je li u redu ako večeras ne dođem?
Moram razraditi katalogizaciju.
Ti možeš postaviti mikrofon.
-Ima širok domet. -Nema problema.
Ja ću početi kuhati večeru.
Ima li koga?
Zdravo!
Ovdje sam!
Što radiš ovdje u mraku?
Pokvarit ćeš si vid.
Već je pokvaren.
Propustila si fantastičan prizor. Vjerojatno najljepši do sad.
Uvijek to kažeš kad me nema.
Ne kažem.
Zaista?
-Mislim da imam dobar zvuk. -Hvala.
-Bili su jako bučni. -Divno.
-Pripremila sam složenac. -Divna si.
Zapalit ću vatru.
Sestre Brontë, Gospođa Bovary,
Zločin i kazna.
-Tessa iz porodice d'Urberville. -Vesela zbirka.
Što ti čitaš?
„Navike parenja žalara u kanadskoj vlažnoj tundri.”
Zvuči izazovno.
I jest.
Ovo čak nije ni sezona parenja.
Svaki aspekt njihova ponašanja može nešto značiti.
Kako se pare, kako se gnijezde, kako se hrane.
Primjerice, zašto ne žamore tijekom sezone razmnožavanja?
Vode ljubav, pa ne stignu.
Ples žalara!
Hajde.
-Ne. Želim čitati. -Molim te.
Dođi.
Molim te.
Edgare, nemoj.
Nisam raspoložena.
Nikad nisi raspoložena.
Edgare.
-Edgare! -Što?
Što rade, zaboga?
-Jesu li bolesni? Skrivaju se od hladnoće? -Stvoreni su za hladnoću.
Nisam čuo da žalar spava iznad gnijezda.
Posebice ne na tavanu.
Dragi moji žalarčići,
što radite?
Snimam.
Edgare?
UKLJUČENO/ISKLJUČENO
Jako mi je hladno.
Dakle?
Zvuče drukčije, melankoličnije.
Nisi čuo?
Što?
Daj mi slušalice.
Što si ti čula?
Nisi spavala. Jako si umorna.
Preslušala sam nekoliko puta.
-Ne razumijem što se dogodilo. -Nisi stavila staru vrpcu?
Otkad dvaput upotrebljavam istu vrpcu? Nisam glupa.
Dobro, ne moraš odmah gristi.
Pomoglo bi da kažeš što trebam slušati.
Pa…
Bilo je dobro dok je trajalo.
„Kotrlja se kao pijani otisci prstiju preko neba.”
Richard Wilbur.
Govori o žamorenju.
Predivna pjesma.
Što?
„Kotrlja se kao pijani otisci prstiju preko neba.”
Što to?
Žamorenje.
Odlično.
Nigdje ne mogu naći nijedan primjer žalara vezan uz čovjeka.
Nije li to čudno?
Vjerojatno ćemo godinama pokušavati otkriti suštinu toga.
Kao da ih ova kuća privlači.
Privlači ih ova kuća?
To je malo vjerojatno.
Zašto se gnijezde samo ovdje i nigdje drugdje na Zemlji?
To već znamo.
Hvata me jeza od ovog mjesta.
Tako je u starim kućama.
Jezive su.
Da ti još čitam?
Što je ova obitelj radila ovdje?
-Ona na zidovima. -Ne znam, ljubavi.
Zašto bi ostavili sav namještaj i sve stvari
da skupljaju prašinu?
Desetljećima?
Pojavi se ta bora kad pokušavaš riješiti misterij.
-Ne smijem se mrštiti. -Ne, sviđa mi se. Seksi je.
Ti si seksi.
Ne budi smiješan.
Volim te, luda ženo s pticama.
Voliš li ti mene?
Boli me glava.
Edgare.
Ne diraj me!
-Zašto ne? -Zašto da?
Zato što te volim.
Oprosti.
-Trebam… -Više vremena.
Znam.
Nisam te htio uzrujati.
Ostavit ću te.
Edgare.
Jako mi je hladno.
-Tko je to?! -Što je bilo?
Ružno sam sanjala.
Oprosti.
Tako je zagušljivo zbog vatre.
Mogu li otvoriti prozor? Samo malo.
Možeš.
Smijem li spavati pokraj prozora?
Spavaj.
SLOBODA
Prekrasno je.
Ne misliš li da je to čudno?
Kako?
Koju riječ uvijek spominjem
kad me netko pita zašto me privlače ptice?
Ti se smiješ na to.
-Uvijek govoriš o njihovoj slobodi. -Da, tako je.
Sloboda.
Mnogi se tako osjećaju kad gledaju žamorenje, Nance.
Suosjećam s njom.
Kako to misliš?
Ne znam. Jednostavno je tako.
Živjela je sama u ovoj velikoj kući.
Imala je muža i sina. Nije bila sama.
Vez je tako precizan. Zacijelo je promatrala ptice.
Što sam sad učinio?
-Ne razumijem što želiš od mene. -Ne želim ništa.
Ne znam.
Zaboravi.
-Jesi li danas puno radila? -Život je više od posla.
Znam da jest, ali došli smo raditi.
-Htio si da se odmorim. -Jesam.
Ovo je prekrasno.
Ali kad je pogledam,
osjećam samo tugu.
Ruka joj je tako ispružena.
Zacijelo se osjećala zarobljeno.
Znam kako se osjećala.
Ava.
MOJOJ DRAGOJ
NE MOGU DOČEKATI DA TE PRIMIM U NARUČJE. NE BRINI SE ZBOG MOJE SUPRUGE.
Napisao je da će napustiti ženu kad se vrati iz rata,
ali se poslije rata ipak vratio ženi
i rekao joj da ne može biti s njom jer mu je srce slomljeno
i mora poštovati svoj brak. Bla-bla.
Zacijelo mu je rekla da je trudna. Spominje dijete i šalje novac.
Iz prvog pisma jasno je da je gad.
Vjerojatno nije imala pojma da je zaljubljen preko ušiju…
Preglasna si!
Nikad nije živio ovdje, nije bio dio obitelji…
-Iako tako izgleda na fotografijama. -Zašto te to toliko zanima?
Zašto?
Jer želim znati kako su završili sami na ovom otoku.
Tužno je.
U njihovoj smo kući.
Zato smiješ čitati sva njihova pisma?
Je li pogrešno čitati pisma mrtvaca?
Jest.
Kako znaš da su mrtvi?
Imam osjećaj.
Imaš mozak znanstvenika.
Otkad se ti oslanjaš na osjećaj umjesto na činjenice?
Da, Edgare. Ne daj Bože da nešto osjetim.
Neki čim uđu u ruševnu staru kuću,
ljudi vide duhove.
Neki?
Ja nisam „neki”.
I ne vjerujem u duhove.
Više te zanimaju ljudi koje nisi upoznala, nego tvoj rad.
-Život sam posvetila ovom poslu. -Znam.
Radila sam više od svih muškaraca
koji se šeću Cornellom i misle da su Bogom dani.
Znam, oprosti.
Oprosti što me nakratko zanimalo nešto drugo osim ptica.
Edgare.
Da?
Žalari su se vratili.
Dolazim brzo.
Postalo je zanimljivo.
Požurit ću se.
Mama se ljuti na mene.
Što si učinila?
-Gdje si bio? -Radio sam.
-Rekao si da ćeš se požuriti. -Radio sam svoj posao.
Otvori vrata.
Nemoj tako čvrsto. U šoku je, ubit ćeš ga.
-Nancy. -Molim te, spusti ga.
Dušo, vrat mu je slomljen.
Jadničak.
Nije sve izgubljeno. Muzej uvijek treba kožu.
Jesi li dobro?
Jesam.
Da, naravno.
Jako mi je hladno.
Što si učinila?
Nancy.
Nance!
U redu je.
U redu je, dušo.
Vrata su se sama otvorila.
Zatim je nešto…
Nešto…
Kuća je stara. Sve se miče i škripi.
Izbaci to, Nance.
Uopće nisi plakala. Otkako se…
sve dogodilo.
Pomoglo bi ti da to izbaciš.
Jučer si mi rekao kako ne želiš da osjećam.
-Nisam to rekao. -Rekao si da nisam znanstvenica.
Jer slušam osjećaje.
Ne, iznenadilo me što slušaš osjećaje.
Jer bi to bilo užasno, zar ne?
Ne, Nance. Ne znam što…
Kakva žena trebam biti, Edgare?
Koja osjeća ili koja ne osjeća?
Žao mi je, Nance. Nisam savršen.
Trudim se.
Da, trudiš se.
Ne želim više razgovarati.
Samo želim spavati.
Zdravo!
Zdravo.
-Imamo sve što ste tražili. -Odlično.
Gospodine Grieves?
Možete li mi reći tko je živio ovdje?
Ovdje nitko ne živi desetljećima.
Znam to, ali tko su ljudi na zidovima?
Znam da ovo zvuči glupo, ali vidjela sam neke stvari
ovdje.
Samo to.
Neke čudne stvari.
Kako to mislite?
Zašto je živjela ovdje?
Sama sa sinom.
Obitelj ju je dovela ovamo.
Bilo je previše izolirano.
Nije uspjelo.
Kako nije uspjelo?
Dječak je umro.
Kako?
Molim vas, g. Grieves, kako je umro?
Utopio se.
Utopila ga je, zar ne?
Gdje je sad majka?
Molim vas, g. Grieves.
Digla je ruku na sebe.
Ovo se dogodilo prije 30 godina, gđo Bradley. Što da vam kažem?
Željela bih znati.
Moja supruga i ja osigurali smo vam smještaj
da ne budete na toj hladnoći.
Zaista smo se potrudili.
Naravno i zahvalni smo.
Ljudi kažu da ovdje nešto vide, ali to je morbidna opčinjenost tuđim jadom.
-Ljudi vide što žele vidjeti. -Naravno.
Sve je to gomila gluposti.
Ne vjerujem u duhove.
-Što je to bilo? -Što?
Tvoj dugi, žestoki razgovor s kućepaziteljem.
Ništa.
Nije bilo ništa.
Kako da ti pomognem ako mi ništa ne govoriš?
Kad ti god nešto kažem, ti ne želiš čuti.
Želim znati.
Želim.
Pitala sam ga za ljude koji su živjeli ovdje.
Majka i dijete.
Dobro.
Jer ih viđam i čujem otkako smo došli.
Kako to misliš?
Vidjela sam ih i čula.
U ovoj kući.
Njihov glas,
oblik.
Zaista bih voljela, Edgare,
da ti mogu to reći i da mi povjeruješ.
Znam da cijelu godinu nisi dobro spavala.
Čak i zdravi, razumni ljudi svašta će vidjeti i čuti tako neispavani.
-Molim te, nemoj… -Ja ništa nisam vidio.
Ni duhove ni gobline. Samo veliku i tužnu staru kuću.
Oprosti. Pokušavam shvatiti.
Nemoj reći da pokušavaš shvatiti kao da sam neka luđakinja.
Nisam rekao da si luda!
Znam da si zadobila najgori udarac za majku
i bilo koje ljudsko biće. Zato sam zabrinut!
Uvijek je riječ o meni.
I ti si to prošao. Zašto mi bar jednom ne kažeš kako se ti osjećaš?
Dobro! Osjećam se izgubljeno!
Ljut sam.
Srce mi je slomljeno do kraja.
Ne razumijem te.
Ne razumijem kako to da je naša Ava umrla,
a ti punih godinu dana nisi pustila nijednu suzu.
Želiš da plačem za tebe?
-Bilo bi ti lakše? -Naravno da ne bi.
Mislio sam da majka plače za djetetom.
Išli smo na putovanje da nam bude bolje, a sad smo ovdje
i tebi je više stalo do tih mrtvih ljudi, nego do vlastite kćeri.
Pitala si me kako se osjećam.
Tako se osjećam.
Nisi me pustila, Nance.
Nijednom tijekom ove užasne godine dana.
Trudim se.
Trudim se i osjećam kako mi izmičeš.
Više od ičega na svijetu želim da ostanemo zajedno, ali ne mogu…
Večeras ću spavati ovdje.
Ujutro prije zore poći ću u postaju.
Osim ako ne želiš da ostanem.
Samo…
Reci mi, Nance.
I ostat ću.
Bit ću za radiom.
Edgare!
Spavaj
Spavaj, mamino djetešce
Spavaj
Mama se ljuti na mene.
Što si učinila?
Što si učinila?!
Prestani!
Ostavi ga na miru!
Mama se ljuti na mene.
Ne znam zašto.
Dušo.
Mama ti je naudila.
Povrijeđen si.
Više nisi živ.
Nisi učinio ništa loše.
Bio si savršeno dijete.
Jako mi je hladno.
Tako je mračno.
Dođi na svjetlo, dušo.
Na toplo. Možeš li?
Primi me za ruku.
Više nećeš biti sam i neće ti biti hladno.
Potrči prema svjetlosti.
Na sigurnom si.
Potrči prema svjetlosti.
Potrči prema svjetlosti!
Što si učinila?
Ne!
Nancy?
Nance?
Edgare.
Da.
Jesi li dobro?
Žao mi je.
Tako mi je žao.
Izgubila sam se.
Naravno, draga. Razumijem.
Volim te.
I ja tebe volim, draga.
Silno.
Želim razgovarati o Avi.
Prijevod titlova: Iskra Pintarić Bedeković