SERIÁL NETFLIX
„Maluj, co vidíš“ je malířská zásada,
která nám odhaluje mnoho vrstev světa.
Za vším krásným se totiž ukrývá temnota.
Krása tkví v oku pozorovatele, ale co hrůza?
Takové vize připisujeme bujné představivosti.
Rozmaru, pošetilosti.
Ale co když tím nejsou?
Co když jsou věrným záznamem?
Varováním,
nebo rodinným albem?
Dnešní příběh se jmenuje Pickmanův model.
Režíroval ho Keith Thomas.
PICKMANŮV MODEL
Jak dlouho ještě musím držet tu pózu?
Dokonalost nejde uspěchat.
A přece bys nechtěla jeden pahorek větší než druhý.
To se neodvážíš.
Nedalas služce volno?
Rebecco?
Ani se neopovažuj.
Rebecco, kde jsi?
Tady nahoře, papá!
PODLE POVÍDKY H. P. LOVECRAFTA
Thurbere.
Sláva. Zachraň mě před těmihle filistry.
Ale prosím tě.
Probírali jsme impresionisty.
Smithfield brojí proti Cézannovi.
Jen říkám, že nevím, co na něm kdo má.
Otec předloni viděl jeho výstavu v Paříži.
Nestála prý za nic.
Vidíš, s čím musím žít?
Za nic?
MISKATONICKÁ UNIVERZITA ZALOŽENA 1690
Na místa, pánové. Nemrhejte mým časem.
Než začneme, mám pár oznámení.
Blíží se termín přihlášek pro letošní studentské umělecké ceny.
Pokud někdo neznáte jejich význam,
dílo vyhodnocené výborem jako to nejlepší
bude vystaveno v arkhamské galerii,
kde ho uvidí kritici i mecenáši.
Taková příležitost může mladého umělce proslavit,
což jistě loňský vítěz potvrdí.
Pane Thurbere?
Přesně tak, pane.
Dále,
do třídy dnes přibyl nový student.
Pane Pickmane,
najděte si volné místo.
Jste-li připraveni.
Našich 15 minut začíná
teď.
Kreslete, co vidíte.
Všimněte si prázdného prostoru poblíž bicepsu.
Myslete na základní tvary.
Budujte, nestínujte.
Nezapomeňte, že krk je končetina.
Zbývají čtyři minuty.
Čas určuji já, pane Thurbere.
Nebo jste snad už hotov?
Prostě nechápu, co na nich má být tak zajímavého.
Chybí ti totiž představivost.
Proto tě Thurber věčně obehrává v kartách.
Full house.
Prospělo by vám půjčit si trochu představivosti od toho nového.
Nového?
Pickmana?
Tomu je snad 80.
A prý je pěkný suchar.
Pracháč z Nové Anglie.
- Ne že by to na něm bylo vidět. - Jeho matka je prý z Arkhamu.
Prý spáchala úděsnou sebevraždu, když byl ještě kluk.
Krátce nato jeho otec zešílel.
Díky dědictví se posledních deset let potuloval po Evropě.
No,
podle jeho dnešního díla soudím, že na Miskatonické neuspěje.
Máme tam kreslit, co vidíme,
ne zahnívající maso.
- Třeba viděl právě to. - Je fakt, že chodívá kreslit na hřbitov.
Na vykrádání hrobů je ještě brzy.
Pickman, že ano?
Richard.
No,
Dickie.
Copak to tam máš?
Asi už se do ní pustily krysy.
Něco rozhodně.
Tohle provozuješ často?
Uprostřed noci chodíš na hřbitov?
Ta tvoje představivost je totiž…
Viděl jsem, cos nakreslil na hodině u Boswortha.
Jsi moc dobrý.
On by asi nesouhlasil.
Jestli Bosworth dokáže studentům něco uznat,
tak talent.
Tebe má asi v oblibě.
Zvažuješ přihlášku do výtvarné soutěže?
Vážně bys měl. Je to…
ohromná příležitost.
Ceny mě moc nezajímají.
A co tě zajímá, Dickie?
Jsou…
působivé.
Temnota, ošklivost,
zkaženost.
Utrpení je život.
Nemůžeme dopustit, aby nám soucit
nebo altruizmus
bránily poznat pravdu o světě.
Ale no tak.
Nedělej tajnosti.
Kde člověk najde tuhle…
nepolapitelnou pravdu?
Tam, kde žije strach.
Vidím, že jdeš pozdě jako obvykle.
Copak, ty se nepřihlásíš?
Chci dát šanci zapůsobit i vám.
- Tak jak to vypadá? - Samozřejmě drsně.
Smithfield prohlašuje, že to má v kapse.
- Dorazil Pickman? - Zrovna je tam.
Dickie?
Pro mé dílo nejsou to správné publikum.
To mě mrzí.
Začínám ale pochybovat, jestli tihle lidé mají skutečně co učit.
Máme…
takový rituál,
já a ostatní, po kruté kritice.
Menší zábavu.
Můžeš se přidat.
Chceš vidět moje obrazy?
Ano.
Tyhle…
Tyhle jsi neukázal.
Jo. Pojď.
Tohle dílo je trochu silnější, než cos viděl.
Moje rodina žije v Nové Anglii po celé generace,
už od dob před čarodějnickými procesy.
Matka mi jako chlapci vyprávěla příběhy.
Rodinná vyprávění.
Prababiččina prababička,
Lavinia.
Označili ji za černokněžnici.
Čarodějku.
Upálili ji u kůlu.
V rodině se vypráví,
že Lavinia během rituálu zabila manžela.
Pak jeho dosud teplým masem pohostila členy svého covenu.
Když se občas v noci probudím…
slyším je skrz podlahu.
Zvuky jejich slavnosti.
Slyšíš to?
Slyšíš je, Wille?
Pod námi, pod zemí, mí předkové…
Náročná noc, Wille?
Uvědomuješ si, že je odpoledne?
Do prdele.
Do prdele!
Omluvte mě.
- Party už bude končit. - Já vím, promiň.
Aspoň už jsem tu.
- Je všechno v pořádku? - Jistě. Proč?
Whisky. Co tam najdete.
Copak? Jen chci zapadnout.
Pojď. Čekáme na tebe.
Wille, moje teta, paní Creightonová.
Teto Lizzy, to je můj přítel William Thurber.
Má drahá neteř Rebecca říká, že jste opravdový umělec.
Omluvíš mě na chvilku? Půjdu najít papá.
Ovšem.
Je to pozoruhodná mladá žena.
Williame, povězte mi něco o svém umění.
Prý se specializujete na portréty. Pro ty já mám slabost.
Mnohokrát jsem seděla portrétem, když jsem…
Není vám něco?
Omluvte mě.
Wille.
Promiň.
Chci tě seznámit se svým otcem Charlesem.
- Dobrý den, Williame. - Těší mě, pane.
Wille?
Wille.
Wille, stůj!
- Co je? - Já jen…
- Co? - Ta žena.
Ta žena za tvým otcem je…
Ne, to není…
Co to?
Co se to se mnou děje?
Včera večer, ten obraz…
Promiň.
Je mi to moc líto.
Opravdu?
Věděls, jak je to pro mě důležité.
- Přišels opilý. - Nejsem…
To je můj otec!
Já vím.
Měl bys jít.
Prosím tě. Nedělej to.
Tohle byla chyba.
Už tě ani nepoznávám.
Dickie.
Dickie!
Joe, to podkopává samotné tradice evropského řemesla.
Osobně si myslím, že lidi už tyhle výstřelky unavují.
Jaké lidi?
Nemůžeš celé modernistické hnutí odsoudit jako bezcenné.
Samuelova díla, možná.
Copak si o tom myslí náš arbitr vkusu?
Že vás dva hádky baví víc než samotné umění.
A pravdu máte oba.
Tradice je důležitá.
Přetrvává.
Ale co je v dnešním světě umění bez pravdy?
Bez rizika?
Kdopak je tohle?
Klaun.
Jak se jmenuje?
Nijak.
Měli bychom je pojmenovat.
Určitě si to zaslouží.
- Jak mu budeme říkat? - Nevím.
A kdopak je tohle?
To je pan Zelená pusa.
Pan Zelená pusa? Proč zrovna tak?
Nakreslil jsem mu zelenou pusu.
Někdo dnes pěkně ponocuje.
Papá!
Ahoj.
- Chtěl ti ukázat svoje obrázky. - Vážně?
Ten se mi líbí.
Zajímavě jsi použil barvu.
Víš co? Vezmu si je do kanceláře, ať je mám každý den na očích.
Ano?
Čas jít na kutě. Vyčisti si zuby.
Papá tě přijde uložit.
Hodný kluk.
Jsi unavený?
Utahaný.
Jak moc utahaný?
Neměj strach.
Pospíším si.
Promiňte. Haló?
Hej!
Wille?
- Co je? - Nic.
Nic, promiň. Jenom…
jsem nemohl spát.
- Dáš si čaj? - Jistě.
Jistě, děkuju.
Zlato,
s tím, kdo to poslal, jsi nemluvila, že ne?
Říkal, že ho znáš.
Říkal, že se jmenuje Pickman a vrátil se do města.
Pane Thurbere.
Jste tu brzy.
Toto vrať umělci spolu s šekem.
- Ať je to ještě dnes pryč. - Ovšem. Máte adresu?
Prostě to zařiď!
Prosím.
Drahý Thurbere, vypadáš unaveně.
Můj…
Můj syn teď moc nespí.
Ovšem.
Děti.
Na koho to čekáme?
Odpusťte.
Ano, začneme. Zahajuji jednání výboru.
Dnes tu máme k vyřešení několik bodů.
Ale nejdřív, Joe, záříš úplně jako měsíček.
Objasníš nám to?
Pozval jsem zvláštního hosta.
Chci zvážit jeho díla pro letošní výstavu.
Teď jsem zvědavý.
Pánové,
toto je Richard Upton Pickman.
S Richardem se známe z Miskatonické.
Williama Thurbera si jistě pamatuješ.
Ano, ovšem.
Richard měl už tehdy ohromující talent.
A na rozdíl od nás ostatních se s lety ještě zlepšil.
Vím, že je to neobvyklé,
ale požádal jsem ho, aby vzal pár obrazů.
Pokud smím své drahé kolegy prosit,
pojďte si je do galerie prohlédnout.
Věřím, že to oceníte.
Jistě nás to nezabije.
- Dr. Reide, přijde mi to… - Však se dočkáš.
Joe.
Není to dobrý nápad.
Máš strach z konkurence?
Já Pickmana znám. Znám jeho dílo.
To vystavovat nemůžeš.
Zvláštní. Čekal bych, že prohrávat umíš.
Wille?
Kdes byl?
Něco s tebou chci probrat,
ale pekelně mě bolí hlava, tak…
Máme návštěvu.
Snad nevadí, že jsem se stavil.
Mým úkolem je…
zachytit podtóny duše.
Ty nenajdete na umělých ulicích,
v krajině přetvořené člověkem.
Pokud se tady nacházejí duchové,
pak jen krotcí duchové slaných močálů
a mělkých zátok.
Moje dílo…
Inu.
Moje dílo…
sahá do pradávna.
Fascinující.
Na univerzitě jsme si s Willem a hochy z Miskatonické
prošli krátkou spiritistickou fází.
Pořádali jsme seance.
Vyvolávali jsme duchy.
Jen jsme si tak hráli, ale bývalo to strhující.
Působilo to nebezpečně.
Takové dětinské historky jistě Dickieho nezajímají.
Jednou večer to hra nebyla.
Všechno ztichlo.
Potemnělo.
Bylo to…
Najednou jsem nic neviděla. Jako by…
Jako bych oslepla.
A…
ti ostatní…
Nic jsem jim neřekla, ale…
Přišlo mi…
Přišlo mi, jako bych se vznášela.
A pak jsem měla…
Takový zvláštní pocit v hlavě. Něco…
Takové jako… bzučení?
Ano.
Něco to bylo.
Před všemi těmi lety.
Pověz mi, Richarde, jistě se na vernisáž výstavy moc těšíš.
Obávám se, že víc než tvůj milý manžel.
Dělám si starosti.
S přibývajícím věkem je stále citlivější.
I tak se to dá říct.
Když už jsme u toho, co se rozloučit?
Je čas uložit Jamese.
Navštiv mě doma.
Prohlédneš si díla.
Možná bys měl pozvat Minota.
Minot je nepochopí.
Jen to zvaž.
Prosím.
Poděkuj ženě za večeři.
A vyřiď Jamesovi, že se mi s ním hezky povídalo.
Je to výjimečný hoch.
Trochu mi připomíná mě samotného.
Choval ses jako hulvát.
Až jsem se styděla.
Ty ses styděla?
Lísala ses mu jako školačka.
Richard je tvůj jediný přítel, co jako umělec uspěl.
To, jak se k němu chováš…
Lidé vedou řeči, Wille.
V galerii, ve výboru.
Chováš se zvláštně, nejen vůči mně.
Chodíš domů pozdě.
Sotva teď býváš doma. A když už jsi…
je to jako…
Přijde mi, že se mi ztrácíš.
Řekni mi, jestli zase piješ.
Já…
Odjakživa jsem
ve všem hledal radost
a krásu.
Ale když jsem s tímhle mužem a jeho dílem…
Vždy se ke mně nějak…
vkrádá temnota.
Život nemůže být vždy jen krásný.
Ne!
Ne.
Ne!
Jsi v pořádku, synku?
Wille. To je ale překvapení.
Cos řekl mému synovi?
Odpověz mi.
Je mu něco?
Probudil se a křičel hrůzou.
Řeknu to jen jednou.
- Drž se od mojí rodiny dál. - Myslel jsem, že jsme přátelé.
Přátelé?
Pokud jde o mě, je veškerý dluh našeho přátelství splacen.
Mrzí mě, že to bereš takhle,
ale o peníze nikdy nešlo.
Vážím si tvého úsudku.
Odjakživa.
Prosím tě, Wille, vážil jsi takovou cestu.
Vím, že chceš vidět moje nové obrazy.
Jsou lepší než všechny předtím.
Musíš je vidět.
Ne.
Ne, Dickie.
A kdybych souhlasil, že se budu od tvojí rodiny držet dál
a nabídnu, že odstoupím z výstavy
a své obrazy zničím, pokud se ti nebudou zdát,
a navždy ti zmizím ze života?
To bys udělal?
Pokud hned teď půjdeš ke mně domů.
Asi je pro tebe šok vidět, jak to tady vypadá.
Ale…
moje dílo, Wille,
je pro mě prvořadé.
Elektřina nejde už pár měsíců.
Tudy.
Vítej u mého díla.
Cítíš to, Wille?
Ten strach.
Zatracené krysy.
Kopec je jimi zamořený.
Deus ví, co žerou.
Asi už nemají co.
Okamžik.
Ustup.
Ne! Je to můj přítel.
Ustup!
Ustup.
Dickie?
- Wille. - Někdo tě musí zastavit, Dickie!
Musím tě zastavit! Tvoje obrazy mi zamořují mysl.
Je to jen umění.
Ne!
Myslel jsem, že za to můžu já.
Že jsem byl opilý nebo blouznící,
otřesený a zlomený.
Ale mohly za to ty obrazy.
Celou tu dobu to byly ty obrazy!
To, co tvoříš, člověku vleze za oči
a zblázní se z toho.
Dickie, způsobuje to šílenství. A já…
To svět je šílený, Wille.
To plodí strach.
Vědomí, co číhá v temnotách.
- Přestaň. - Vědomí, kde žije strach.
- Ukážu ti to. - Přestaň. Ať to přestane, prosím.
Přestaň, Dickie.
Dickie, nech toho! Co to děláš?
Dickie, přísahám bohu!
Maluj, co vidíš.
Co dobře znáš.
Všechny tyhle…
jsou skutečné.
Jsou mi blízké.
Rodinné portréty.
Obrazy nevycházejí z mojí hlavy.
Vycházejí z mého života.
Už je čas, abys je poznal.
Čas zjistit, co na nás všechny čeká…
v temnotách.
Dickie.
Dickie, já…
Bože můj.
Je to v mysli.
Je to pozoruhodné, Wille.
Většinu oddřel Reid, než jsem se zapojil.
Běž, prohlížej.
Ať to vidíš jako první.
- Pojď. - Hodný kluk.
Neviděls Joea? Měl tu dnes být.
Včera večer přišel pan Minot.
Říkal, že potřebuje udělat poslední změny.
Ještě tu asi bude.
Určitě?
Ano.
Joe?
Já ten obraz viděl shořet, Joe. Jak to…?
Joe.
To jsem já.
Cos to udělal, Joe?
Přichází ze zásvětí.
To nic. Půjdu…
Přichází na hostinu.
Přichází z temnoty, aby nám všem ukázal krásu strachu.
Gabrieli!
Jsi v pořádku? Běž za Gabrielem.
- A ty? - Ano.
- Určitě? - Samozřejmě. Co…?
Joeovi se stala nehoda.
- Nehoda? - Hned vezmi Jamese domů.
- Jaká…? - Hned, Rebecco.
- Joe je zraněný. - Cože?
Půjdu pro pomoc.
Ty okamžitě odnes všechna Pickmanova díla.
Rozumíš?
- Odnést? Kam? Co se děje? - Prostě pryč odsud. Znič je.
A Gabrieli…
nedívej se na ně.
Spal je!
Joe, nedívej se!
Voní to nádherně.
Já…
Chci se ti omluvit, lásko.
Za své chování.
Chci, abys věděla, že s tím už je konec.
Všechno bude…
lepší. Já…
Zlepším se.
To ti slibuju.
Je po všem.
Vím, kde žije, Wille.
Co?
Kde žije co, zlato?
Vím, kde žije strach.
Ne.
Prosím, Bože! Ne, ty ne!
Je mi to moc líto. Prosím tě.
Prosím tě. Snažil jsem se. Skutečně.
Zkazíš večeři.
Kde je James?
Rebecco.
Kde je James? Kde je náš syn?
Kde je náš syn?
Brzy začne hostina.
Bude velkolepá, lásko.
Uvidíš.
Už je čas.
Čas zjistit, co na nás všechny čeká
v temnotách.
Překlad titulků: Ondřej Kavka