СЕРІАЛ NETFLIX
«Я малюю те, що бачу» — це художня сентенція,
яка розкриває багатошаровість нашого світу.
Бо за всім прекрасним ховається темрява.
Краса в очах спостерігача, а як щодо жаху?
Ми приписуємо ці видіння хворобливій уяві.
Примха, дурість.
Але якщо це не так?
А якщо це ретельні записи?
Попередження
або сімейний альбом?
Наша історія сьогодні — «Модель Пікмана».
Режисер — Кіт Томас.
МОДЕЛЬ ПІКМАНА
1909 р. АРКГЕМ, МАССАЧУСЕТС
-Скільки ще мені так тримати шию? -Краса вимагає терпіння.
Хочеш, щоб один пагорб був більшим за інший?
Ти не посмієш.
Ти ж дала їй вихідний?
Ребекко?
Не смій.
Ребекко, де ти?
Тут, тату!
НА ОСНОВІ КОРОТКОГО ОПОВІДАННЯ Г. Ф. ЛАВКРАФТА
Тербере.
Дякувати Богу. Урятуй мене від цих філістерів.
О, годі.
Ми тут обговорювали імпресіоністів.
Смітфілд займався критикою Сезанна.
Я лише сказав, що не розумію, що в ньому такого.
Тато бачив його виставку в Парижі два літа тому.
Сказав, вона паршива.
Бачиш, з ким я маю справу?
Паршива?
МІСКАТОНСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ ЗАСНОВАНО 1690 РОКУ
Займіть місця, панове. Не марнуйте мій час.
Перш ніж почнемо, у мене є оголошення.
Завершується прийом заявок на здобуття щорічної студентської мистецької премії.
Для тих, хто не розуміє її важливість,
найкращу за вибором комітету роботу,
виставлять у галереї Аркгема,
де її бачитимуть як критики, так і меценати.
Така можливість може стати доленосною для молодого митця.
Певен, це може підтвердити минулорічний переможець.
Пане Тербер?
Так, пане.
Крім того,
сьогодні в нас поповнення.
Пане Пікман,
якщо ви знайдете вільне місце.
Якщо всі готові.
Наші 15 хвилин починаються
зараз.
Малюйте те, що бачите.
Зверніть увагу на западину біля біцепса.
Не забувайте про основні форми.
Конструюйте, не затіняйте.
Пам'ятайте, шия — це кінцівка.
Залишилося чотири хвилини.
Час, пане Тербер.
Чи ми вже закінчили?
Я просто не розумію, що в них такого цікавого.
Бо тобі бракує уяви.
Тому Тербер продовжує вигравати в карти.
Фул-хаус.
Панове, вам не вистачає уяви новенького.
Новенького?
Пікмана?
Йому має бути щонайменше 80 років.
Наскільки я чув, він — ще те зайча.
Старі гроші Нової Англії.
-Хто б казав. -Я чув, що його мати з Аркгема.
Друг розповідав, що її загриз гризлі, коли він був іще хлопчиком.
Невдовзі його батько збожеволів.
Завдяки своєму спадку він десять років подорожував Європою.
Ну, зважаючи на його сьогоднішню роботу, Міскатонський університет не для нього.
Суть заняття — малювати те, що бачиш,
а не гнилу плоть.
-Можливо, саме це він і бачив. -Чоловік малює на цвинтарі.
Ще зарано грабувати могили.
Пан Пікман?
Річард.
Що ж…
Діккі.
Що у вас там?
Здається, щури дісталися до неї.
Ну, хтось точно дістався.
То ви часто займаєтеся таким?
Блукаєте на цвинтарі серед ночі.
Бо ваша уява…
Я бачив ваш малюнок на занятті в Босворта.
Хороша робота.
Не думаю, що він би погодився.
Що Босворт і вміє підтримувати у своїх студентах, — це талант.
Йому до вподоби ваша робота.
Думаєте податися на мистецьку премію?
Не сумнівайтеся. Це…
Чудова можливість.
Мене не цікавлять премії.
Тоді що вас цікавить, Діккі?
Це…
вражає.
Темрява, потворність,
моральний розклад.
Страждання — це життя.
Ми не можемо дозволити симпатії
або альтруїзму
відгородити нас від пошуку правди в цьому світі.
Годі вже.
Досить секретів.
Де знайти ці
невловимі істини?
Там, де живе страх.
Бачу, ти запізнився, як завжди.
Ти що, не подаєшся?
Дам вам шанс показати себе.
-Як справи? -Жорстока бійня, звісно.
Смітфілд каже, що перемога в нього в кишені.
-А що в Пікмана? -Він зараз із ними.
Діккі?
Моя робота не для цієї аудиторії.
Перепрошую.
Але я починаю сумніватися, що ці люди дійсно можуть чогось навчити.
У нас є…
Щось на кшталт ритуалу.
У мене й інших, коли нас жорстоко критикують.
Ми трохи веселимося.
Приєднуйтеся до нас.
Хочете побачити мої картини?
Так.
Ви…
Ви не показували їх.
Так. Ходімо.
Ця робота серйозніша, ніж те, що ви бачили.
Багато поколінь моєї сімї мешкали в Новій Англії
ще до судів над відьмами.
Мати розповідала мені історії в дитинстві.
Сімейні історії.
Прабабуся моєї прабабусі,
Лавінія.
Її звали відьмою.
Чаклункою.
Спалили на вогнищі.
У сімейних плітках говориться,
що Лавінія вбила свого чоловіка під час обряду.
Потім подала його ще теплу плоть членам її ковену.
Іноді, прокидаючись уночі…
я чую їх крізь підлогу.
Звуки їхніх забав.
Чуєте це?
Чуєте їх, Вілле?
Під нами, у землі, моя рідня…
Важка ніч, Вілле?
Розумієш, що вже день?
Дідько.
Дідько!
Перепрошую.
-Прийом майже закінчився. -Знаю, вибач.
Я вже тут.
-Усе гаразд? -Звісно. А що?
Віскі. Будь-який.
Що? Я вливаюся в атмосферу.
Ходімо. Ми чекали.
Вілле, це моя тітка, пані Крейтон.
Тітко Ліззі, це мій друг Вільям Тербер.
Моя племінниця Ребекка запевняє, що ви гідний художник.
Перепрошую. Я на хвилинку. Піду знайду тата.
Звісно.
Вона чудова молода жінка.
Тож, Вільяме, розкажіть про своє мистецтво.
Ребекка каже, ви спеціалізуєтеся на портретах, які я обожнюю.
Я позувала для багатьох портретів у…
Усе гаразд?
Перепрошую.
Вілле.
Вибач.
Познайомся з моїм батьком, Чарльзом.
-Вітаю, Вільяме. -Радий знайомству, пане.
Вілле?
Вілле.
Зупинися!
-Що сталося? -Я…
-Що? -Та жінка.
Жінка з твоїм батьком, вона…
Ні, поглянь, вона не…
Як?
Що зі мною відбувається?
Учора вночі картина…
Пробач.
Мені дуже шкода.
Дійсно? Ти знав,
як це для мене важливо.
-Ти з'явився п'яним. -Я не…
Це мій батько!
Я знаю.
Тобі краще піти.
Будь ласка. Не треба.
Це велика помилка.
Я тебе навіть не впізнаю.
Діккі.
Діккі!
1926 р.
Джо, це підриває традиції європейської майстерності.
Думаю, люди втомилися від цих божевільних речей.
Які люди?
Не можна вважати весь модерністський рух нікчемним.
Можливо, робота Самуеля.
Скажіть, а що думає наш місцевий знавець?
Вам більше до душі суперечки, ніж мистецтво.
І ви обидва маєте рацію.
Традиції важливі.
Вони вічні.
Але що таке мистецтво в сучасному світі без правди?
Без ризику?
Хто це?
Це клоун.
Як його звати?
У нього немає імені.
Я вважаю, треба їх назвати.
Вони на це заслуговують.
-Як їх назвати? -Не знаю.
А цей, хто це?
Це пан Зелений Рот.
Пан Зелений Рот? Чому пан Зелений Рот?
Тому що в нього зелений рот.
Хтось сьогодні засидівся допізна.
Тату!
Привіт.
-Він хотів показати тобі малюнки. -Так?
Цей подобається.
Дуже цікаве використання кольору.
Ось що я тобі скажу. Я віднесу їх до кабінету, щоб бачити щодня.
Гаразд?
Пора спати. Іди чистити зуби.
Тато тебе вкладе.
Молодець.
Ти втомлений?
Виснажений.
Наскільки виснажений?
Не хвилюйся.
Я швидко.
Перепрошую. Агов?
Агов.
Вілле?
-Що відбувається? -Нічого.
Нічого, вибач. Просто я…
Я не міг заснути.
-Хочеш чаю? -Звісно.
Звісно, дякую.
Золотце,
ти не бачила, хто це надіслав?
Він сказав, що ти його знаєш.
Він сказав, що його звуть Пікман, і він знову в місті.
Пане Тербер.
Ви рано.
Поверніть її художнику разом із чеком.
-Зробіть це сьогодні. -Звісно. Яка адреса?
Просто зробіть це!
Будь ласка.
Тербере, ти втомлений.
Мій…
Мій син погано спить.
О, так.
Діти.
Кого ми чекаємо?
Перепрошую.
Так, почнімо. Ніхто не проти? Закликаю комітет до порядку.
У нас є кілька речей, які треба сьогодні обговорити.
Але спочатку, Джо, ви чому такий задоволений?
Може, розповісте нам?
Я запросив особливого гостя.
Хочу, щоб група розглянула його роботи для щорічної виставки.
Тепер мені цікаво.
Панове,
це Річард Аптон Пікман.
Ми з Річардом навчалися разом.
Ви, звісно, пам'ятаєте Вільяма Тербера.
Звісно.
Ну, у Річарда був дивовижний талант.
І, на відміну від решти, з віком він, ніби, покращав.
Я знаю, що так не прийнято,
але я попросив його принести кілька картин.
Якщо члени комітету зроблять виняток,
я попрошу всіх пройти до галереї для огляду.
Думаю, це варто вашого часу.
Гадаю, ми можемо підіграти.
-Докторе Рід, я вважаю це… -До вас дійде черга.
Джо.
Це погана ідея.
Боїтеся конкуренції?
Я знаю Пікмана та його роботи.
Їх не можна показувати на виставці.
Кумедно. Не думав, що ви не вмієте програвати.
Вілле?
Де ти був?
Я хочу дещо з тобою обговорити,
але в мене жахливо болить голова, тож…
У нас гість.
Сподіваюся, ви не проти, що я завітав.
Моє покликання —
вловлювати відтінки душ.
Їх не знайдеш на штучних вулицях,
на рукотворних землях.
Якщо тут і є привиди,
то це приборкані привиди солончаків
і мілководдя.
Моє мистецтво…
Що ж…
Моє мистецтво
оспівує древність.
Неймовірно.
У Міскатонському університеті ми з Віллом і хлопцями
трохи займалися спіритизмом.
Ми любили проводити сеанси.
Прикликати мертвих.
Це була просто гра, але дуже захоплива.
Небезпечна.
Сумніваюся, що Діккі хоче слухати дитячі історії.
Одного вечора це перестало бути грою.
Стало дуже тихо.
І темно.
Тобто…
Я нічого не бачила. Мені здавалося…
Мені здавалося, що я осліпла.
І
інші, тобто…
Я нічого не сказала іншим, але…
Мені здавалося…
Мені здавалося, що я пливу.
А потім у мене з'явилося…
Таке дивне відчуття в голові. Це було…
Щось на кшталт гудіння?
Так.
Це було дещо.
Досі памятаю.
Скажіть, Річарде, ви, мабуть, раді дебютувати на виставці.
Боюся, більше, ніж ваш любий чоловік.
Я хвилююся.
З віком він стає більш чутливим.
Дуже вдале означення.
Отже, на цій ноті, можливо, варто попрощатися?
Час укладати Джеймса спати.
Завітайте до мене.
Подивитеся роботи.
Може, запросите Мінота?
Мінот не зрозуміє!
Подумайте про це.
Будь ласка.
Подякуйте дружині за вечерю.
І скажіть Джеймсу, що мені сподобалася наша розмова.
Він особливий хлопчик. Трохи нагадує мені себе.
Ти був грубим сьогодні.
Мені було ніяково.
Було ніяково?
Ти загравала з ним, як школярка.
Річард — твій єдиний друг, що став художником,
і твоє ставлення до нього…
Люди пліткують, Вілле.
У галереї, у комітеті.
Ти дивно поводишся не лише зі мною.
Ти пізно повертаєшся.
Ти майже не буваєш удома. А коли ти вдома…
Це як…
Я відчуваю, що ти зникаєш.
Ти знову п'єш?
Я…
Я завжди
намагався шукати привід для радості
і красу в усьому.
Але поряд з цією людиною та його роботами я…
Темрява ніби
поглинає мене.
Життя не завжди прекрасне.
Ні!
Ні.
Ні!
Агов, хлопче. Усе гаразд?
-Вілле. Який сюрприз. -Що ти сказав моєму сину?
Відповідай.
Йому погано?
Він прокинувся з криком від жаху.
Я не повторюватиму.
-Тримайся подалі від моєї родини. -Я думав, ми друзі.
Друзі?
Як на мене, за нашу дружбу я заплатив.
Мені шкода, що ти так думаєш,
але гроші тут ні до чого.
Я ціную твою думку.
Завжди цінував.
Будь ласка, Вілле, ти подолав такий довгий шлях.
Знаю, ти хочеш побачити мої нові картини.
Мої найкращі роботи.
Ти маєш їх побачити.
Ні.
Ні, Діккі.
А якби я погодився триматися подалі від твоєї родини,
відмовився від участі у виставці,
знищив картини, якщо скажеш, що вони неприйнятні,
і пішов із твого життя назавжди?
Ти б це зробив?
Якщо зайдеш до мене зараз.
Мабуть, обстановка тут шокує.
Але…
Моя робота, Вілле,
це найважливіше.
Світло зникло кілька місяців тому.
Сюди.
Представляю свої роботи.
Відчуваєш, Вілле?
Страх.
Кляті щури.
Пагорб кишить ними.
Бог знає, що вони їдять.
Певно, їжа закінчилася.
Хвилинку.
Назад.
Ні! Він мій друг.
Відійди!
Назад.
Діккі?
-Вілле. -Хтось має тебе зупинити, Діккі!
Якщо мені судилося, так і буде! Твої картини заражають мою свідомість.
Це лише мистецтво.
Ні!
Ні, я думав, справа в мені.
Що я був п'яний або марив,
що був розбитий і шокований.
Але це були картини.
Увесь цей час це були картини!
Те, що ти робиш, воно вїдається в очі
і зводить із розуму.
Діккі, це провокує божевілля. І я…
Це світ збожеволів, Вілле.
Ось що породжує страх.
Знання того, що ховається в темряві.
-Годі. -Знання того, де живе страх.
-Ось. Я покажу. -Годі. Припини, будь ласка.
Припини, Діккі.
Діккі, припини! Що ти робиш?
Діккі, клянуся Богом!
Малюй те, що бачиш.
Те, що тобі знайоме.
Це… Усе це…
справді існує.
Навколо мене.
Сімейні портрети.
Картини взялися не з моєї голови.
Вони з мого життя.
Тепер тобі час зустрітися з ними.
Час побачити, що чекає на нас усіх…
у темряві.
Діккі.
Діккі, я…
Господи.
Усе — в голові.
Це неймовірно, Вілле.
Рід зробив усю важку роботу, перш ніж я приєднався.
Іди, поглянь.
Хочу, щоб ти перша побачила.
-Ходімо. -Мій хлопчик.
-Бачили Джо? -Він мав бути тут сьогодні вранці.
Пан Мінот прийшов увечері,
сказав, що має внести останні зміни.
Здається, він досі тут.
Точно?
Так.
Джо?
Я бачив, як ця картина згоріла, Джо. Як?..
Джо.
Це я.
Що ти зробив, Джо?
Він прийде з потойбіччя.
Усе гаразд. Я…
Він прийде на бенкет.
Він прийде з темряви, щоб показати нам усю красу страху.
Ґабріелю!
-Усе гаразд? -Чому б тобі не сходити до Ґабріеля?
-Усе гаразд? -Так.
-Точно? -Звісно, усе гаразд. Що?..
Стався нещасний випадок. Із Джо.
-Нещасний випадок? -Відвези Джеймса додому.
-Який? -Вези, Ребекко.
-Джо поранено. -Що?
Піду по допомогу. Негайно винеси всі роботи Пікмана.
Зрозуміло?
-Винести? Куди? Що відбувається? -Винеси їх звідси. Знищ їх.
І, Ґабріелю,
не дивися на них.
Спали їх!
Джо, відвернися!
Смачно пахне.
Я…
Я хочу вибачитися перед тобою, кохана,
за те, яким був.
Я хочу, щоб ти знала, що все скінчено.
Усе стане…
Усе стане краще. Мені…
Мені стане краще.
Обіцяю.
Усе скінчено.
Скінчено.
Я знаю, де він живе, Вілле.
Хто?
Де хто живе, золотце?
Я знаю, де живе страх.
Ні.
Прошу, Боже! Ні, не ти!
Пробач. Мені дуже шкода. Будь ласка.
Будь ласка. Я намагався. Я справді намагався.
Не псуй вечерю.
Де Джеймс?
Ребекко.
Де Джеймс? Де наш син?
Де наш син?
Скоро будемо бенкетувати.
Це буде блискуче, коханий.
Побачиш.
Настав час.
Час побачити, що чекає на нас усіх
у темряві.
Переклад субтитрів: Вороненко Аліна