‎UN SERIAL NETFLIX
‎Pictorii se ghidează ‎după dictonul „pictez ce văd”.
‎Asta ne dezvăluie multiplele ‎straturi ale lumii noastre.
‎Fiindcă dincolo de orice lucru frumos ‎se găsește întunericul.
‎Frumusețea e în ochii privitorului. ‎Dar cum rămâne cu groaza?
‎Atribuim aceste viziuni ‎unei imaginații înflăcărate.
‎Unui capriciu, unei rătăciri.
‎Dar dacă nu e așa?
‎Dacă sunt o mărturie exactă?
‎Un avertisment
‎sau un album de familie?
‎Povestea noastră de acum ‎e „Muza lui Pickman”,
‎iar regizorul e Keith Thomas.
‎MUZA LUI PICKMAN
‎Cât mai trebuie să țin gâtul așa?
‎Nu pot grăbi perfecțiunea.
‎Și nu vrei ‎să ai un sân mai mare decât celălalt.
‎N-ai îndrăzni!
‎Credeam că i-ai dat liber fetei.
‎Rebecca?
‎Nu îndrăzni!
‎Unde ești, Rebecca?
‎Aici sus, tată!
‎BAZAT PE POVESTIREA LUI H.P. LOVECRAFT
‎Thurber!
‎Slavă Domnului! ‎Salvează-mă de barbarii ăștia!
‎Fii serios!
‎Discutam despre impresioniști.
‎Smithfield perora contra lui Cézanne.
‎Ziceam că nu pricep ‎de unde atâta tevatură.
‎Tata i-a văzut expoziția de la Paris ‎acum două veri. A găsit-o jalnică.
‎Vezi cu ce am de-a face?
‎Jalnică?
‎UNIVERSITATEA MISKATONIC ‎FONDATĂ în 1690
‎Luați loc, domnilor! Să nu pierdem vremea.
‎Înainte să începem, am câteva anunțuri.
‎Se apropie termenul ‎pentru premiul de artă al studenților.
‎Celor care nu-i cunosc importanța
‎le spun că opera socotită de comisie ‎ca fiind cea mai bună
‎va fi expusă la Galeria Arkham
‎pentru a fi văzută ‎deopotrivă de critici și de clienți.
‎Acest gen de ocazie ‎poate fi un imbold pentru un tânăr artist,
‎cum poate confirma ‎câștigătorul anului trecut.
‎Dle Thurber?
‎Întocmai, dle.
‎De asemenea,
‎începând de azi, ‎avem un student nou în clasă.
‎Dle Pickman,
‎dacă vă găsiți un loc liber…
‎Dacă sunteți toți pregătiți…
‎Cele 15 minute încep…
‎acum.
‎Desenați ce vedeți!
‎Observați spațiul gol de lângă biceps!
‎Nu uitați de formele de bază.
‎Construiți, nu hașurați!
‎Nu uitați că gâtul e un membru!
‎Mai sunt patru minute.
‎Timpul se scurge, dle Thurber.
‎Sau am terminat deja?
‎Nu reușesc să văd ce au așa interesant.
‎Asta pentru că-ți lipsește imaginația.
‎De aceea Thurber ‎te scutură de bani la cărți.
‎Ful.
‎V-ar prinde bine un dram de imaginație ‎cum are tipul cel nou.
‎Ce tip nou?
‎Pickman?
‎Omul ăla trebuie să aibă ‎cel puțin 80 de ani.
‎Din ce-am auzit, e un tip de bani gata. ‎Avere de New England.
‎- Nu că s-ar vedea. ‎- Am auzit că mama lui e din Arkham.
‎Un amic spune că s-a sinucis ‎într-un mod oribil când el era mic.
‎Taică-său a înnebunit nu mult după.
‎Datorită moștenirii, ‎a cutreierat Europa în ultimul deceniu.
‎Ei bine…
‎dacă e să ne luăm după lucrarea de azi, ‎n-o să rămână la Miskatonic.
‎Ideea cursului e să desenezi ce vezi, ‎nu carne putrezită.
‎- Poate că asta a văzut. ‎- Omul desenează în cimitir.
‎Cam devreme să jefuiești morminte.
‎Ești Pickman, nu?
‎Richard.
‎Ei bine…
‎Dickie…
‎ce ai acolo?
‎Cred c-au atacat-o șobolanii.
‎Ceva sigur a făcut-o.
‎Și faci des genul ăsta de lucruri?
‎Bântui prin cimitire în crucea nopții?
‎Fiindcă imaginația ta este…
‎Ți-am văzut lucrarea ‎de la cursul lui Bosworth.
‎Ești foarte bun.
‎Nu cred că el ar fi de acord.
‎Dacă Bosworth recunoaște ceva ‎la studenții lui, acela e talentul.
‎Pare să-i placă desenele tale.
‎Te gândești ‎să te-nscrii la premiul de artă?
‎Ar trebui s-o faci. Este…
‎o mare oportunitate.
‎Nu mă prea interesează premiile.
‎Atunci, ce te interesează,
‎Dickie?
‎Astea sunt…
‎izbitoare.
‎Întunericul, urâțenia,
‎depravarea.
‎Viața înseamnă suferință.
‎Nu putem lăsa compasiunea
‎sau altruismul
‎să ne împiedice ‎să aflăm adevărurile acestei lumi.
‎Hai, fii serios!
‎Nu păstra secretul!
‎Unde putem găsi aceste…
‎adevăruri tainice?
‎Unde sălășluiește frica.
‎Văd că ai întârziat, ca de obicei.
‎Ce, nu te înscrii?
‎Am decis să vă dau șansa să impresionați.
‎- Cum merge? ‎- Sunt fără milă, desigur.
‎Smithfield se laudă ‎că are premiul asigurat.
‎- Vreun semn de la Pickman? ‎- E cu ei acum.
‎Dickie?
‎Nu e publicul potrivit pentru opera mea.
‎Îmi pare rău.
‎Dar încep să mă îndoiesc că oamenii ăștia ‎au cu adevărat ceva de predat.
‎Avem un…
‎un fel de ritual,
‎eu și alți câțiva, ‎după o critică nemiloasă.
‎O mică distracție.
‎Ar trebui să vii și tu.
‎Ai vrea să-mi vezi tablourile?
‎Aș vrea.
‎Pe…
‎astea nu le-ai expus.
‎Da. Vino!
‎Lucrarea asta e mai dură ‎decât ce ai văzut.
‎Familia mea e în New England ‎de generații întregi,
‎de dinaintea proceselor vrăjitoarelor.
‎În copilărie, mama îmi spunea povești.
‎Povești de familie.
‎Străbunica străbunicii mele,
‎Lavinia.
‎Au zis că făcea farmece.
‎Că era vrăjitoare.
‎Au ars-o pe rug.
‎În familie circulă zvonul
‎că Lavinia și-a ucis soțul într-un ritual
‎și i-a servit carnea, caldă încă, ‎celor din sabatul ei.
‎Uneori, când mă trezeam noaptea…
‎îi auzeam prin podea.
‎Sunetele dezmățului lor.
‎Auzi?
‎Tu îi auzi, Will?
‎Sub noi, în pământ, rudele mele…
‎Ai avut o noapte grea?
‎Îți dai seama că e după-amiază?
‎Rahat!
‎Fir-ar să fie!
‎Scuzați-mă!
‎- Petrecerea e aproape gata. ‎- Da, îmi pare rău.
‎Dar am venit.
‎- E totul în ordine? ‎- Desigur. De ce?
‎Whisky. Orice ai.
‎- Ce e? Intru doar în atmosferă. ‎- Haide. Te așteptam.
‎Ea e mătușa mea, dna Creighton.
‎Mătușă Lizzy, el e William Thurber, ‎prietenul meu.
‎Draga mea nepoată, Rebecca, ‎jură că ești un mare artist.
‎Mă scuzi o clipă? Merg să-l caut pe tata.
‎Desigur. E o tânără remarcabilă.
‎William, vorbește-mi despre arta d-tale!
‎Rebecca spune că ești specializat ‎în portrete. Ador portretele.
‎Am pozat pentru multe portrete la…
‎Te simți bine?
‎Scuzați-mă!
‎Will.
‎Îmi pare rău!
‎Vreau să ți-l prezint pe tata, Charles.
‎- Bună, William! ‎- Încântat, dle…
‎Will?
‎Will!
‎Stai, Will!
‎- Ce e? ‎- Eu…
‎- Ce? ‎- Femeia aia.
‎Femeia care era cu tatăl tău, ea…
‎Ba nu, vezi tu, ea nu e…
‎Cum?
‎Ce se întâmplă cu mine?
‎Aseară, tabloul…
‎Îmi pare rău!
‎Îmi pare tare rău!
‎Chiar? Adică…
‎Știi ce mult conta asta pentru mine.
‎- Ai venit beat. ‎- Nu sunt…
‎Acela e tatăl meu!
‎- Știu. ‎- Ar trebui să pleci.
‎Te rog, nu!
‎E o mare greșeală.
‎Nici nu te mai recunosc.
‎Dickie!
‎Joe, subminează tradițiile însele ‎ale artei europene.
‎Eu cred că oamenii s-au săturat ‎de nebuniile alea.
‎Care oameni?
‎Nu poți zice că toată mișcarea modernistă ‎e lipsită de valoare.
‎Poate opera lui Samuel.
‎Spune-mi: ‎ce crede expertul nostru în artă?
‎Cred că vă plac divergențele ‎mai mult decât arta.
‎Și amândoi aveți dreptate.
‎Tradiția e importantă.
‎Rezistă în timp.
‎Dar ce e arta, ‎în lumea modernă de azi, fără adevăr?
‎Fără risc?
‎Cine e?
‎Un clovn.
‎- Cum se numește? ‎- Nu are nume.
‎Cred că trebuie să le dăm nume.
‎Cred că merită asta.
‎- Cum să le spunem? ‎- Nu știu.
‎Iar acesta cine e?
‎E dl Gură Verde.
‎Dl Gură Verde? De ce îl cheamă așa?
‎Fiindcă i-am făcut gura verde.
‎- Cineva stă treaz până târziu astă-seară. ‎- Tată!
‎Bună!
‎- Voia să-ți arate desenele lui. ‎- Serios?
‎Ăsta îmi place.
‎Foarte interesantă cromatica.
‎Știi ce fac? O să le duc la birou, ‎ca să le văd zilnic.
‎Bine?
‎E ora de culcare. Spală-te pe dinți!
‎Te învelește tata.
‎Bravo!
‎Ești obosit?
‎Sunt frânt.
‎Cât de frânt?
‎Nu-ți face griji!
‎Termin repede.
‎Scuzați-mă! Mă auziți?
‎Hei!
‎Will?
‎- Ce este? ‎- Nimic.
‎Nimic, scuze! Doar că…
‎N-aveam somn.
‎- Vrei ceai? ‎- Sigur.
‎Sigur, mulțumesc.
‎Scumpo,
‎n-ai întâlnit persoana ‎care a trimis asta, nu?
‎Omul a zis că-l cunoști.
‎A zis că-l cheamă Pickman ‎și că s-a întors în oraș.
‎Dle Thurber.
‎Ați venit devreme.
‎Returnează-l artistului împreună cu cecul!
‎- Fă-o azi! ‎- Sigur. Există o adresă?
‎Fă-o și basta!
‎Te rog.
‎Thurber, băiete, pari obosit.
‎Păi…
‎Fiul meu nu prea doarme.
‎Da.
‎Copiii.
‎Pe cine așteptăm?
‎Scuze!
‎Da, să începem! Bine? Am convocat comisia.
‎Avem câteva lucruri pe ordinea de zi.
‎Dar înainte, Joe, ‎remarc că pari tare umflat în pene.
‎Ne luminezi și pe noi?
‎Am invitat aici pe cineva special.
‎Vreau să-i luăm în calcul opera ‎pentru expoziție.
‎Acum sunt curios.
‎Domnilor,
‎acesta e Richard Upton Pickman.
‎Am fost împreună la Miskatonic.
‎Sigur îți amintești de William Thurber.
‎Absolut.
‎Richard era chiar și atunci ‎un talent sclipitor.
‎Spre deosebire de noi, pare să fi evoluat.
‎Știu că e neobișnuit, ‎dar l-am rugat să aducă câteva tablouri.
‎Dacă nu vă supărați, ‎dragi colegi de comisie,
‎vă invit în galerie pentru o vizionare.
‎Veți găsi că merită efortul.
‎Presupun că-i putem face pe plac.
‎- Dr. Reid, cred că asta… ‎- Îți vine și ție rândul.
‎Joe!
‎Nu e o idee bună.
‎Te temi de puțină competiție?
‎Îl știu pe Pickman, știu opera lui.
‎Nu poți face o expoziție cu ea.
‎Ciudat. Nu credeam că ești genul invidios.
‎Will?
‎Unde ai fost?
‎Vreau să vorbim despre ceva,
‎dar acum am o migrenă criminală, așa că…
‎Avem un musafir.
‎Sper că nu te superi de vizită.
‎Este datoria mea…
‎să surprind nuanțele sufletului.
‎Nu găsești asta pe străzi artificiale,
‎pe terenuri create de mâna omului.
‎Dacă există fantome pe aici,
‎sunt fantomele îmblânzite ‎ale unei mlaștini sărate
‎și ale unui golf cu apă mică.
‎Arta mea…
‎Ei bine…
‎Arta mea…
‎ține de vechime.
‎Fascinant!
‎În facultate, pe mine, pe Will ‎și pe băieții de la Miskatonic
‎ne-a preocupat o vreme spiritismul.
‎Organizam ședințe de spiritism.
‎Ne plăcea să invocăm morții.
‎Doar ne jucam, dar era foarte palpitant.
‎Părea ceva periculos.
‎Mă îndoiesc că Dickie ‎vrea să audă povești copilărești.
‎Într-o seară n-a mai fost un joc.
‎S-a lăsat o tăcere adâncă.
‎Și întuneric.
‎Adică…
‎nu mai vedeam nimic. Mă simțeam ca…
‎Mă simțeam ca oarbă.
‎Și…
‎ceilalți, adică…
‎Nu le-am spus celorlalți nimic, dar…
‎Am simțit că…
‎Am simțit că plutesc.
‎Apoi am avut o…
‎o senzație ciudată în cap, ca un…
‎Un fel de… bâzâit?
‎Da.
‎A fost ceva.
‎Cu atâția ani în urmă.
‎Spune-mi, Richard, cred că ești ‎foarte încântat să deschizi expoziția!
‎Mai mult decât iubitul tău soț, mă tem.
‎Îmi fac griji.
‎A devenit mai sensibil cu vârsta.
‎Poți să spui și așa.
‎Astea fiind spuse, ‎ce-ar fi să încheiem seara?
‎E timpul ca James să se culce.
‎Vino la mine acasă!
‎Să vezi lucrarea.
‎Ar trebui să-l inviți pe Minot.
‎Minot n-ar înțelege niciodată!
‎Gândește-te!
‎Te rog.
‎Mulțumește-i soției tale pentru cină!
‎Și spune-i lui James ‎că mi-a plăcut discuția.
‎E un băiat special. ‎Îmi amintește puțin de mine.
‎Ai fost nepoliticos.
‎Mi-a fost rușine.
‎Ți-a fost rușine?
‎Îi făceai ochi dulci ca o școlăriță.
‎Richard e singurul tău amic ‎care a reușit ca artist.
‎La cum îl tratezi…
‎Lumea vorbește, Will.
‎La galerie, în comitet.
‎Te porți ciudat și nu doar cu mine.
‎Vii târziu acasă.
‎Abia mai dai pe acasă. ‎Iar când ești acasă…
‎e ca și cum…
‎am senzația că dispari din lumea mea.
‎Vreau să știu dacă bei din nou.
‎Eu…
‎Eu întotdeauna
‎am încercat să caut bucuria
‎și frumusețea în orice.
‎Dar, în jurul acestui om ‎și al lucrărilor sale, chiar…
‎Întunericul are un mod
‎de-a mă acapara.
‎Viața nu e mereu frumoasă.
‎Nu!
‎Te simți bine, amice?
‎Will! Ce surpriză!
‎Ce i-ai spus fiului meu?
‎Răspunde-mi!
‎Nu se simte bine?
‎S-a trezit țipând îngrozit.
‎O s-o spun doar o dată.
‎- Nu te apropia de familia mea! ‎- Credeam că suntem prieteni.
‎Prieteni?
‎În ceea ce mă privește, ‎creditul prieteniei noastre e achitat.
‎Îmi pare rău că simți asta,
‎dar banii n-au contat vreodată.
‎Prețuiesc judecata ta.
‎Așa a fost mereu.
‎Te rog, Will, ai parcurs un traseu ‎atât de lung!
‎Știu că vrei să-mi vezi noile tablouri.
‎Cele mai bune de până acum.
‎Vreau să le vezi.
‎Nu.
‎Nu, Dickie.
‎Dacă aș fi de acord ‎să stau departe de familia ta,
‎dar și să mă retrag din expoziție, ‎să-mi distrug tablourile,
‎dacă le crezi nepotrivite, ‎și să ies complet din viața ta?
‎Ai face asta?
‎Dacă vii la mine acasă…
‎acum.
‎Cred că e șocant ‎să vezi cum arată lucrurile aici.
‎Dar…
‎opera mea, Will,
‎este pe primul loc.
‎Au tăiat curentul acum câteva luni.
‎Pe aici.
‎Bun venit la opera mea!
‎O simți, Will?
‎Frica.
‎Șobolani blestemați!
‎Dealul e plin de ei.
‎Deus‎ știe ce mănâncă.
‎Cred că nu le mai ajunge.
‎O clipă.
‎Înapoi!
‎Nu! E prietenul meu.
‎Dă-te înapoi!
‎Înapoi!
‎Dickie?
‎- Will. ‎- Cineva trebuie să te oprească!
‎Dacă nu altcineva, o fac eu! ‎Tablourile tale îmi infectează mintea.
‎- E doar artă. ‎- Nu!
‎Nu, am crezut că eu sunt de vină.
‎Că eram beat sau deliram,
‎traumatizat de război și distrus.
‎Dar tablourile astea erau de vină. ‎Tablourile au fost mereu de vină.
‎Ceea ce faci tu mișună în spatele ochilor
‎și îți fură mințile.
‎Dickie, provoacă nebunie. Și eu…
‎Lumea e nebună, Will.
‎Din asta se hrănește frica.
‎Să știi ce pândește în întuneric.
‎- Oprește-te! ‎- Să știi unde sălășluiește frica.
‎- Hai să-ți arăt! ‎- Gata. Fă-o să se oprească, te rog!
‎Stai, Dickie!
‎Oprește-te, Dickie! Ce faci?
‎Jur pe Dumnezeu, Dickie!
‎Pictează ce vezi!
‎Ce ți-e cunoscut.
‎Toate acestea…
‎sunt reale.
‎Apropiate de mine.
‎Portrete de familie.
‎Tablourile nu vin din mintea mea.
‎Vin din viața mea.
‎Acum e timpul să-i cunoști.
‎E timpul să vezi ce ne așteaptă pe toți…
‎în întuneric.
‎Dickie.
‎Dickie, îmi…
‎Dumnezeule mare!
‎E-n mintea noastră.
‎E extraordinar, Will!
‎Reid a dus aproape tot greul ‎până să vin eu.
‎Du-te și explorează!
‎Vreau să fii prima care o vede.
‎- Haide! ‎- Bravo, băiete!
‎L-ai văzut pe Joe? ‎Trebuia să vină de dimineață.
‎Dl Minot a venit aseară
‎și a spus că are de făcut ‎ultimele modificări.
‎Cred că e încă aici.
‎Ești sigur?
‎Da.
‎Joe?
‎Am văzut tabloul ăla arzând, Joe. Cum…
‎Joe.
‎Eu sunt.
‎Ce ai făcut, Joe?
‎El vine de dincolo.
‎E în regulă. O să…
‎Vine la ospăț.
‎Vine din întuneric ‎să ne arate tuturor frumusețea fricii!
‎Gabriel!
‎Te simți bine? Du-te la Gabriel, da?
‎- Ești teafără? ‎- Da.
‎- Ești sigură? ‎- Sigur că sunt teafără. Ce…
‎S-a produs un accident. E Joe.
‎- Un accident? ‎- Du-l pe James acasă!
‎- Ce fel… ‎- Acum, Rebecca!
‎- Joe e rănit. ‎- Ce?
‎Merg după ajutor.
‎Vreau să scoți imediat ‎toate tablourile lui Pickman.
‎Înțelegi?
‎- Unde să le duc? Ce se întâmplă? ‎- Scoate-le de aici! Distruge-le!
‎Și, Gabriel…
‎Nu te uita la ele!
‎Arde-le! Ferește-ți privirea, Joe!
‎Miroase delicios.
‎Eu…
‎Vreau să-mi cer iertare de la tine, ‎iubirea mea,
‎pentru cum am fost.
‎Vreau să știi că totul s-a terminat.
‎Totul va fi…
‎va fi mai bine. Eu…
‎o să fiu mai bun.
‎Îți promit.
‎S-a terminat.
‎Știu unde sălășluiește, Will.
‎Ce?
‎Cine sălășluiește, iubito?
‎Știu unde sălășluiește frica.
‎Nu.
‎Te rog, Doamne! Nu tu!
‎Îmi pare rău! Regret nespus. Te rog.
‎Te rog. Am încercat. M-am străduit.
‎O să strici masa.
‎Unde e James?
‎Rebecca.
‎Unde e James? Unde e fiul nostru?
‎Unde e fiul nostru?
‎În curând, ne vom ospăta.
‎Va fi glorios, iubitul meu.
‎O să vezi.
‎Acum e timpul.
‎E timpul să vezi ce ne așteaptă pe toți
‎în întuneric.
‎Subtitrarea: Linda Pricăjan