‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫״אני מצייר את מה שאני רואה״‬ ‫הוא כלל של ציירים,‬
‫וזה כלל שחושף בפנינו‬ ‫את הרבדים הרבים של עולמנו.‬
‫כי מאחורי כל דבר יפה נמצאת אפלה.‬
‫היופי נמצא בעיני המתבונן,‬ ‫אבל מה לגבי האימה?‬
‫אנו מייחסים את החזיונות האלה לדמיון קודח,‬
‫גחמה, מעשה שטות.‬
‫אך מה אם זה לא המצב?‬
‫ואם מדובר בתיעוד נאמן?‬
‫באזהרה?‬
‫או באלבום משפחתי?‬
‫סיפורנו הערב הוא ״הדוגמן של פיקמן״,‬
‫והבמאי: קית׳ תומאס.‬
‫- הדוגמן של פיקמן -‬
‫- 1909‬ ‫ארקהם, מסצ׳וסטס -‬
‫כמה זמן אני עוד צריכה‬ ‫להישאר עם הצוואר ככה?‬
‫אסור להאיץ בשלמות.‬
‫שלא תצא גבעה אחת גדולה יותר מהשנייה.‬
‫לא היית מעז.‬
‫חשבתי שנתת למשרתת יום חופש.‬
‫רבקה?‬
‫שלא תעזי.‬
‫רבקה, איפה את?‬
‫כאן למעלה, אבא!‬
‫- על פי סיפור קצר מאת ה.פ. לאבקראפט -‬
‫ת׳רבר.‬
‫תודה לאל. תציל אותי מידי הבורים האלה.‬
‫אוי, נו באמת.‬
‫שוחחנו על האימפרסיוניסטים.‬
‫סמית׳פילד יצא חוצץ נגד סזאן.‬
‫בסך הכול אמרתי שאני לא מבין על מה כל הרעש.‬
‫אבי ראה תערוכה שלו בפריז בקיץ לפני שנתיים‬
‫ואמר שהיה גרוע.‬
‫אתה רואה עם מה יש לי עסק?‬
‫״גרוע״?‬
‫- אוניברסיטת מיסקטוניק‬ ‫נוסדה 1690 -‬
‫למקומות, רבותיי. עכשיו אתם על הזמן שלי.‬
‫לפני שנתחיל, יש לי כמה הודעות.‬
‫מועד ההגשה לפרס האמנות השנתי ממשמש ובא.‬
‫לאלה מכם שאינם מודעים לחשיבותו,‬
‫היצירה שתיבחר כטובה ביותר ע״י הוועד‬
‫תוצג בגלריית ארקהם‬
‫בפני מבקרים ואורחים כאחד.‬
‫הזדמנות שכזו יכולה לבנות אמן צעיר,‬
‫כפי שבוודאי יעיד הזוכה מן השנה שעברה.‬
‫מר ת׳רבר?‬
‫בהחלט, אדוני.‬
‫בנוסף,‬
‫החל מהיום, מצטרף אלינו תלמיד חדש.‬
‫מר פיקמן.‬
‫אם תואיל למצוא מקום פנוי.‬
‫אם כולכם מוכנים,‬
‫15 הדקות שלנו מתחילות…‬
‫עכשיו.‬
‫ציירו את מה שאתם רואים.‬
‫תנו דעתכם על החלל הריק שליד שריר הזרוע.‬
‫זכרו את הצורות הבסיסיות.‬
‫לבנות, לא להצליל.‬
‫זכרו שהצוואר הוא גפה.‬
‫ארבע דקות נותרו.‬
‫הזמן שלי, מר ת׳רבר.‬
‫או שמא כבר סיימנו?‬
‫אני פשוט לא מבין מה כל כך מעניין בהם.‬
‫זה מפני שאין לך דמיון.‬
‫זו הסיבה שאתה כל הזמן מפסיד לת׳רבר בקלפים.‬
‫פול האוס.‬
‫לא יזיק לכם קצת מהדמיון של הבחור החדש.‬
‫הבחור החדש?‬
‫פיקמן?‬
‫הוא בן 80 לפחות.‬
‫וממה ששמעתי, הוא נמושה.‬
‫כסף ישן מניו אינגלנד.‬
‫לא שרואים עליו.‬
‫שמעתי שאימא שלו מארקהם.‬
‫חבר טוען שהיא התאבדה‬ ‫בצורה מחרידה כשהוא היה קטן.‬
‫אביו יצא מדעתו לאחר מכן.‬
‫הודות לירושה שלו,‬ ‫הוא העביר את זמנו באירופה בעשור האחרון.‬
‫טוב…‬
‫אם לשפוט לפי היצירה שלו מהיום,‬ ‫הוא לא יצליח במיסקטוניק.‬
‫כל הרעיון של הקורס‬ ‫הוא לצייר את מה שאתה רואה,‬
‫לא בשר מרקיב.‬
‫אולי זה מה שהוא ראה.‬
‫טוב, הוא מצייר בבית הקברות.‬
‫קצת מוקדם בערב לשוד קברים.‬
‫פיקמן, נכון?‬
‫ריצ׳רד.‬
‫ובכן,‬
‫דיקי…‬
‫מה יש לך שם?‬
‫נראה לי שהחולדות כרסמו אותה.‬
‫משהו בהחלט עשה את זה.‬
‫זה משהו שאתה נוהג לעשות?‬
‫לשרוץ בבתי קברות באישון לילה?‬
‫כי הדמיון שלך…‬
‫ראיתי את הציור שלך מהשיעור של בוסוורת׳.‬
‫אתה מוכשר מאוד.‬
‫אני לא בטוח שהוא מסכים.‬
‫אם יש דבר אחד שבוסוורת׳‬ ‫לא מוכן לסבול אצל התלמידים שלו, זה כישרון.‬
‫נראה שהוא מחבב את היצירות שלך.‬
‫אתה חושב להשתתף בתחרות היצירות?‬
‫כדאי לך. זאת…‬
‫הזדמנות יוצאת דופן.‬
‫אני לא מעוניין בפרסים.‬
‫ובמה אתה כן מעוניין, דיקי?‬
‫אלה…‬
‫חזקים.‬
‫האופל, הכיעור,‬
‫ההשחתה…‬
‫ייסורים הם החיים.‬
‫אסור שניתן לסימפתיה,‬
‫או לאלטרואיזם,‬
‫להפריע לנו לגלות את האמת על העולם הזה.‬
‫נו, בחייך.‬
‫אל תשמור את זה בסוד.‬
‫איפה ניתן למצוא את…‬
‫האמיתות החמקמקות האלה?‬
‫במקום שבו הפחד חי.‬
‫אני רואה שהגעת באיחור, כרגיל.‬
‫מה, אתה לא מגיש יצירה?‬
‫החלטתי לתת לכם הזדמנות להרשים.‬
‫איך זה מתקדם?‬
‫באכזריות, כמובן.‬
‫סמית׳פילד טוען שהניצחון שלו מובטח.‬
‫יש סימן לפיקמן?‬
‫הוא איתם עכשיו.‬
‫דיקי?‬
‫זה לא הקהל הנכון ליצירה שלי.‬
‫צר לי.‬
‫אבל אני מתחיל לחשוד שלאנשים האלה‬ ‫אין באמת מה ללמד.‬
‫יש לנו…‬
‫מעין טקס,‬
‫לי ולאחרים, אחרי שנמתחת עלינו ביקורת קשה.‬
‫שעשוע קטן.‬
‫אולי תצטרף אלינו.‬
‫רוצה לראות את הציורים שלי?‬
‫הייתי רוצה.‬
‫אתה…‬
‫לא הראית את אלה.‬
‫כן. בוא.‬
‫היצירות האלה קצת חזקות יותר ממה שראית.‬
‫המשפחה שלי נמצאת בניו אינגלנד מזה דורות,‬
‫עוד מלפני משפטי המכשפות.‬
‫אימא שלי סיפרה לי סיפורים כשהייתי קטן.‬
‫סיפורים משפחתיים.‬
‫סבתא־רבתא של סבתא־רבתא שלי,‬
‫לביניה.‬
‫היא הוקעה כבעלת אוב.‬
‫מכשפה.‬
‫הועלתה על המוקד.‬
‫לפי הרכילות במשפחה,‬
‫לביניה רצחה את בעלה במהלך טקס פולחני,‬
‫והגישה את בשרו, שעוד היה חם,‬
‫לחבר מרעיה.‬
‫לפעמים, כשהייתי מתעורר בלילה…‬
‫הייתי שומע אותם דרך הרצפה.‬
‫את קולות המסיבה שלהם.‬
‫אתה שומע את זה?‬
‫אתה שומע אותם, וויל?‬
‫מתחתינו, באדמה, בני משפחתי…‬
‫לילה קשה, וויל?‬
‫אתה מודע לכך שכבר אחר הצהריים?‬
‫חרא.‬
‫סלחו לי.‬
‫המסיבה תכף נגמרת.‬ ‫-אני יודע. סליחה.‬
‫אני כאן עכשיו.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כמובן. למה?‬
‫וויסקי. מה שיש.‬
‫מה? אני רק נכנס לעניינים.‬
‫בוא. חיכיתי לך.‬
‫וויל, זו דודתי, גברת קרייטון.‬
‫דודה ליזי, זה ידיד שלי, וויליאם ת׳רבר.‬
‫אחייניתי היקרה רבקה נשבעת שאתה אמן מצוין.‬
‫סלחי לי לרגע, אני הולכת לחפש את אבא.‬
‫כמובן.‬
‫היא אישה יוצאת דופן.‬
‫וויליאם, ספר לי על היצירה שלך.‬
‫רבקה אומרת שאתה מתמחה בדיוקנאות,‬
‫שחביבים עליי מאוד.‬
‫דגמנתי לדיוקנאות רבים ב…‬
‫אתה בסדר?‬
‫סלחי לי.‬
‫וויל?‬
‫תכיר את אבי, צ׳רלס.‬
‫שלום, וויליאם.‬ ‫-נעים להכיר, אדוני…‬
‫וויל?‬
‫וויל.‬
‫וויל, עצור!‬
‫מה קרה?‬ ‫-אני…‬
‫מה?‬ ‫-האישה הזאת.‬
‫האישה עם אבא שלך. היא…‬
‫לא, היא…‬
‫היא לא…‬
‫איך…‬
‫מה קורה לי?‬
‫אתמול בלילה, הציור…‬
‫אני מצטער.‬
‫אני…‬
‫אני מצטער כל כך.‬
‫האמנם?‬
‫ידעת כמה זה חשוב לי.‬
‫אתה בא הנה שיכור…‬ ‫-אני לא…‬
‫זה אבא שלי!‬
‫אני יודע.‬
‫כדאי שתלך.‬
‫אנא. בבקשה, לא.‬
‫זו טעות איומה.‬
‫אני כבר לא מזהה אותך בכלל.‬
‫דיקי.‬
‫דיקי!‬
‫ג׳ו, היא מערערת את היסודות‬ ‫של האמנות האירופאית המסורתית.‬
‫אם תשאל אותי, אני חושב‬ ‫שנמאס לאנשים מהדברים המשוגעים האלה.‬
‫אילו אנשים?‬
‫אתה לא יכול פשוט לקבוע‬ ‫שהתנועה המודרניסטית כולה חסרת ערך.‬
‫היצירות של סמיואל, אולי.‬
‫אמור לי, מה דעתו של קובע הטעם שלנו?‬
‫אתם נהנים להתווכח‬ ‫עוד יותר מאשר ליצור אמנות.‬
‫ו…‬
‫שניכם צודקים.‬
‫יש חשיבות למסורת.‬
‫היא שורדת.‬
‫אבל מהי אמנות בעולם המודרני הזה‬ ‫ללא אמת?‬
‫ללא סיכון?‬
‫מי זה?‬
‫ליצן.‬
‫איך קוראים לו?‬
‫אין לו שם.‬
‫אני חושבת שצריך לתת להם שמות.‬
‫אני חושבת שהם ראויים לזה.‬
‫איך נקרא לו?‬ ‫-לא יודעת.‬
‫וזה, מי זה?‬
‫זה אדון פה ירוק.‬
‫אדון פה ירוק?‬
‫למה הוא אדון פה ירוק?‬
‫לכן ציירתי אותו עם פה ירוק.‬
‫מישהו נשאר ער עד מאוחר.‬
‫אבא!‬
‫היי.‬
‫הוא רצה להראות לך את הציורים שלו.‬ ‫-כן?‬
‫אהבתי את זה.‬
‫שימוש מעניין מאוד בצבע.‬
‫אתה יודע מה? אקח אותם למשרד שלי,‬ ‫כדי שאוכל לראות אותם בכל יום.‬
‫טוב?‬
‫הגיע הזמן לישון. לך תצחצח שיניים.‬
‫אבא ישכיב אותך.‬
‫ילד טוב.‬
‫אתה עייף?‬
‫אני תשוש.‬
‫כמה תשוש?‬
‫אל תדאג.‬
‫אהיה זריזה.‬
‫סלח לי.‬
‫הלו?‬
‫היי!‬
‫וויל?‬
‫מה קרה?‬
‫כלום.‬
‫כלום, סליחה. פשוט…‬
‫לא הצלחתי להירדם.‬
‫רוצה כוס תה?‬ ‫-בטח.‬
‫כן, תודה.‬
‫מותק,‬
‫לא פגשת את מי ששלח את זה, נכון?‬
‫האיש אמר שאתה מכיר אותו.‬
‫הוא אמר ששמו פיקמן, ושהוא חזר העירה.‬
‫מר ת׳רבר.‬
‫הגעת מוקדם.‬
‫יש לשלוח את זה בחזרה לאמן, יחד עם צ׳ק.‬
‫עוד היום.‬
‫כמובן. יש כתובת?‬
‫תטפל בזה ודי!‬
‫בבקשה.‬
‫ת׳רבר, נערי. אתה נראה עייף.‬
‫ה…‬
‫הבן שלי בקושי ישן.‬
‫אה, כן…‬
‫ילדים.‬
‫למי אנחנו מחכים?‬
‫אני מתנצל.‬
‫כן… בואו נתחיל, טוב?‬ ‫אני מכנס את ישיבת הוועד.‬
‫יש כמה נושאים שעלינו לעסוק בהם היום.‬
‫אבל ראשית, ג׳ו,‬
‫אתה נראה כמו החתול שטרף את ציפור השיר.‬
‫תאיר את עינינו?‬
‫הזמנתי הנה אורח מיוחד.‬
‫הייתי רוצה שהוועדה תשקול‬ ‫לכלול את יצירותיו בתערוכה השנה.‬
‫עכשיו הסתקרנתי.‬
‫רבותיי,‬
‫זה ריצ׳רד אפטון פיקמן.‬
‫ריצ׳רד ואני למדנו יחד במיסקטוניק.‬
‫אתה זוכר את וויליאם ת׳רבר, כמובן.‬
‫כמובן.‬
‫טוב…‬
‫ריצ׳רד היה כישרון יוצא דופן, אפילו אז.‬
‫ובניגוד אלינו, נראה שהוא רק השתבח עם הגיל.‬
‫אני יודע שלא כך נהוג,‬
‫אבל ביקשתי ממנו שיביא כמה מציוריו.‬
‫אם חבריי לוועד יסכימו,‬
‫אני מבקש שתיגשו לגלריה ותצפו בהם.‬
‫אני מאמין שלא תצטערו.‬
‫אני מניח שזה לא יזיק.‬
‫ד״ר ריד, אני…‬ ‫-גם תורך יגיע.‬
‫ג׳ו.‬
‫זה לא רעיון טוב.‬
‫אתה חושש מתחרות, ת׳רבר?‬
‫אני מכיר את פיקמן ואת היצירות שלו.‬
‫אי אפשר להציג אותן בתערוכה.‬
‫מעניין. מעולם לא חשדתי‬ ‫שאין לך רוח ספורטיבית.‬
‫וויל?‬
‫איפה היית?‬
‫אני רוצה לדבר איתך על כמה דברים.‬
‫אבל יש לי כאב ראש מפלצתי, אז…‬
‫יש לנו אורח.‬
‫אני מקווה שלא אכפת לך שקפצתי לביקור.‬
‫המשימה שלי‬
‫היא ללכוד את גווני העומק של הנפש.‬
‫את אלה לא תמצאו ברחובות מלאכותיים,‬
‫על אדמות מעשה ידי אדם.‬
‫אם יש פה רוחות רפאים,‬
‫הן הרוחות המבויתות של בצה מלוחה,‬
‫ומפרץ רדוד.‬
‫האמנות שלי…‬
‫טוב…‬
‫האמנות שלי…‬
‫עוסקת במה שעתיק יומין.‬
‫מרתק.‬
‫בימי האוניברסיטה,‬ ‫וויל ואני והחבר׳ה ממיסקטוניק…‬
‫הייתה תקופה שבה עסקנו בספיריטואליזם.‬
‫אהבנו לעשות סיאנסים.‬
‫אהבנו לזמן את המתים.‬
‫בסך הכול השתעשענו, אבל…‬
‫זה היה מלהיב מאוד.‬
‫הרגשנו שזה מסוכן.‬
‫לא נראה לי שדיקי רוצה‬ ‫לשמוע את הסיפורים הילדותיים האלה.‬
‫באחד הלילות, זה לא היה שעשוע.‬
‫השתרר שקט.‬
‫ונהיה חושך.‬
‫כבר לא ראיתי כלום. הרגשתי ש…‬
‫הרגשתי כאילו התעוורתי.‬
‫ו…‬
‫האחרים…‬
‫לא סיפרתי לאחרים, אבל…‬
‫הרגשתי כאילו…‬
‫הרגשתי כאילו אני צפה…‬
‫ואז הייתה לי…‬
‫מין תחושה מוזרה. זה היה כאילו…‬
‫מין זמזום?‬
‫כן.‬
‫היה דבר כזה.‬
‫לפני שנים.‬
‫ספר לי, ריצ׳רד.‬ ‫אתה בוודאי נרגש לקראת פתיחת התערוכה.‬
‫יותר מבעלך המקסים, חוששני.‬
‫אני מודאג.‬
‫הוא נהיה רגיש יותר עם הגיל.‬
‫זו דרך אחת לתאר את זה.‬
‫בנימה זו, בואו נסגור את הערב.‬
‫הגיע הזמן להשכיב את ג׳יימס לישון.‬
‫בוא אל ביתי.‬
‫תראה את היצירות.‬
‫אולי כדאי שתזמין את מינו.‬
‫מינו בחיים לא יבין!‬
‫רק תחשוב על זה.‬
‫אנא.‬
‫תודה לאשתך על ארוחת הערב.‬
‫ותמסור לג׳יימס שנהניתי מהשיחה שלנו.‬
‫הוא ילד מיוחד.‬
‫מזכיר לי קצת את עצמי.‬
‫היית גס רוח הערב.‬
‫הבכת אותי.‬
‫הבכתי אותך?‬
‫כרכרת סביבו כמו נערה צעירה.‬
‫ריצ׳רד הוא היחיד מבין חבריך שהצליח כאמן,‬
‫והיחס שאתה נותן לו…‬
‫אנשים מתלחשים, וויל.‬
‫בגלריה, בוועד…‬
‫אתה מתנהג באופן מוזר, ולא רק איתי.‬
‫אתה חוזר הביתה מאוחר…‬
‫אתה כבר בקושי נמצא בבית.‬
‫וכשאתה בבית…‬
‫זה כאילו…‬
‫אני מרגישה כאילו אתה נעלם ממני.‬
‫אני מוכרחה לדעת אם חזרת לשתות.‬
‫אני…‬
‫אני תמיד‬
‫ניסיתי לחפש את השמחה‬
‫ואת היופי בכל דבר.‬
‫אבל סביב האיש הזה, והיצירות שלו, אני…‬
‫האפלה מצליחה…‬
‫להשיג אותי.‬
‫החיים לא יכולים להיות תמיד יפים.‬
‫לא!‬
‫לא.‬
‫לא!‬
‫היי, חבר. אתה בסדר?‬
‫וויל. איזו הפתעה.‬
‫מה אמרת לבן שלי?‬
‫ענה לי.‬
‫הוא לא מרגיש טוב?‬
‫הוא התעורר בצרחות, מבועת.‬
‫אגיד את זה רק פעם אחת.‬
‫תתרחק מהמשפחה שלי.‬
‫חשבתי שאנחנו חברים.‬
‫חברים?‬
‫מבחינתי, החוב על החברות שלנו הוסדר.‬
‫צר לי שאתה מרגיש ככה.‬
‫אבל זה מעולם לא היה עניין של כסף.‬
‫אני מעריך את דעתך.‬
‫תמיד הערכתי.‬
‫אנא, וויל.‬
‫באת עד לכאן.‬
‫אני יודע שאתה רוצה לראות‬ ‫את הציורים החדשים שלי.‬
‫הטובים ביותר שציירתי בחיי.‬
‫אני צריך שתראה אותם.‬
‫לא.‬
‫לא, דיקי.‬
‫ואם אסכים להתרחק מהמשפחה שלך?‬
‫וגם אציע לפרוש מהתערוכה,‬
‫ולהשמיד את ציוריי‬ ‫אם עדיין תחשוב שהם לא ראויים,‬
‫ולא אופיע שוב בחייך לעולם?‬
‫היית עושה את זה?‬
‫בתנאי שתבוא לבית שלי,‬
‫עכשיו.‬
‫בטח מחריד לראות באיזה מצב הבית.‬
‫אבל… ‬
‫היצירה שלי, וויל…‬
‫אין חשוב ממנה.‬
‫אספקת החשמל פסקה לפני כמה חודשים.‬
‫מכאן.‬
‫ברוך הבא ליצירה שלי.‬
‫אתה מרגיש את זה, וויל?‬
‫הפחד.‬
‫חולדות ארורות.‬
‫הגבעה שורצת בהם.‬
‫אלוהים יודע מה הן אוכלות.‬
‫כנראה יש מחסור.‬
‫רק רגע.‬
‫לא! הוא חבר שלי.‬
‫לסגת!‬
‫אחורה.‬
‫דיקי?‬
‫- טרפנטין -‬
‫וויל.‬ ‫-מישהו חייב לעצור אותך, דיקי!‬
‫אם זה אני, אני חייב לעצור אותך.‬
‫הציורים שלך מזהמים את מחשבותיי!‬
‫זאת רק אמנות.‬ ‫-לא.‬
‫לא!‬
‫לא. תבין, חשבתי שזה בגללי.‬
‫שאני שתוי, או הוזה,‬
‫הלום קרב ושבור,‬ ‫אבל זה היה בגלל הציורים האלה.‬
‫כל הזמן הזה, זה היה בגלל הציורים!‬
‫הדברים שאתה יוצר, הם…‬
‫זוחלים מאחורי העיניים,‬
‫ומוציאים מן הדעת.‬
‫דיקי, הם גורמים לטירוף.‬
‫ואני…‬
‫זה העולם שמטורף, וויל.‬
‫זה מה שגורם לפחד.‬
‫הידיעה מה מסתתר באפלה…‬
‫תפסיק.‬ ‫-הידיעה איפה הפחד חי.‬
‫בוא, תן לי להראות לך.‬ ‫-תפסיק.‬
‫תפסיק, בבקשה.‬
‫תפסיק, דיקי.‬
‫דיקי, תפסיק. מה אתה עושה?‬
‫דיקי, אני נשבע באלוהים!‬
‫צייר את מה שאתה רואה.‬
‫את מה שמוכר לך.‬
‫כל אלה…‬
‫הם אמיתיים.‬
‫קרובים לי.‬
‫דיוקנאות משפחתיים.‬
‫הציורים לא באים מהראש שלי.‬
‫הם באים מהחיים שלי.‬
‫עכשיו הגיע זמנך לפגוש אותם.‬
‫זמנך לראות מה מצפה לכולנו…‬
‫באפלה.‬
‫דיקי…‬
‫דיקי, אני…‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫זה הכול בראש.‬
‫זה נהדר, וויל.‬
‫ריד עשה חלק גדול‬ ‫מהעבודה הקשה לפני שהצטרפתי.‬
‫לכי, תעשי סיור.‬
‫אני רוצה שתראי את זה ראשונה.‬
‫בוא.‬ ‫-ילד טוב.‬
‫ראית את ג׳ו? הוא היה אמור להיות פה הבוקר.‬
‫מר מינו בא אמש.‬
‫הוא אמר שיש לו תיקונים אחרונים לעשות.‬
‫נראה לי שהוא עדיין כאן.‬
‫אתה בטוח?‬
‫כן.‬
‫ג׳ו?‬
‫ראיתי את הציור הזה נשרף, ג׳ו. איך…‬
‫ג׳ו.‬
‫זה אני.‬
‫מה עשית, ג׳ו?‬
‫הוא בא מהצד השני.‬
‫זה בסדר. אני…‬
‫הוא בא לסעודה.‬
‫הוא בא מן האפלה‬ ‫כדי להראות לכולנו את יופיו של הפחד!‬
‫גבריאל!‬
‫היי, אתה בסדר? לך לגבריאל.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כמובן. מה…‬
‫קרתה תאונה. זה ג׳ו.‬
‫תאונה?‬ ‫-אני צריך שתיקחי את ג׳יימס הביתה מיד.‬
‫איזה מין…‬ ‫-עכשיו, רבקה!‬
‫ג׳ו פצוע.‬ ‫-מה?‬
‫אשיג לו עזרה. אני רוצה שתוציא‬ ‫את כל היצירות של פיקמן מיד. ברור?‬
‫לקחת אותן? לאן? מה קרה?‬
‫קח אותן מפה ותשמיד אותן.‬
‫וגבריאל…‬
‫אל תסתכל עליהן.‬
‫שרוף אותן.‬
‫ג׳ו, אל תביט!‬
‫הריח נהדר.‬
‫אני…‬
‫רוצה להתנצל בפנייך, אהובתי.‬
‫על התנהגותי.‬
‫אני רוצה שתדעי שזה נגמר.‬
‫הכול…‬
‫ישתפר. אני…‬
‫אני אשתפר.‬
‫אני מבטיח לך.‬
‫זה נגמר.‬
‫אני יודעת איפה הוא חי, וויל.‬
‫מה?‬
‫איפה מה חי, יקירתי?‬
‫אני יודעת איפה הפחד חי.‬
‫לא.‬
‫בבקשה, אלוהים! לא!‬
‫לא את!‬
‫אני מצטער.‬
‫אני מצטער. בבקשה.‬
‫בבקשה. ניסיתי. באמת ניסיתי.‬
‫אתה תקלקל את הארוחה.‬
‫איפה ג׳יימס?‬
‫רבקה.‬
‫איפה ג׳יימס? איפה הבן שלנו?‬
‫איפה הבן שלנו?‬
‫בקרוב נסעד.‬
‫זה יהיה מופלא, אהובי.‬
‫אתה תראה.‬
‫זה הזמן.‬
‫הזמן לראות מה מצפה לכולנו‬
‫באפלה.‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬