СЕРІАЛ NETFLIX
Багато століть тому,
коли світ був сповнений таємниць,
а подорожувати могли лише обрані,
зявилася нова форма колекції.
Кабінет курйозів.
Ця колекція могла бути розміщена в будівлі,
кімнаті
або в меблях.
У цих приватних колекціях можна знайти книги,
картини або зразки природної та неприродної історії.
Зуб дракона, русалка Фіджі, ріг єдинорога.
І за кожним із них —
своя історія.
У деяких колекціях можна навіть побачити величезний обладунок.
Або маленькі ключі.
Ключів від комори.
Старого місця, що зберігає память про минуле.
Речі, що нагадують нам про наші вчинки, темряву чи гріхи.
Сьогоднішня історія — «Лот № 36».
Режисер —
Ґільєрмо Наварро.
НАЗВА ЕПІЗОДУ
Дві години тому
повітряні сили союзників почали наступ на військові цілі Іраку й Кувейту.
Наступ продовжується й наразі.
Ми маємо можливість створити для себе й для майбутніх поколінь
новий світовий порядок.
Світ, де верховенство права, а не закон джунглів,
керує політикою націй.
Коли ми досягнемо успіху, а ми його досягнемо,
у нас буде реальний шанс на новий світовий порядок.
Порядок, при якому авторитетна ООН
може використати миротворчу роль для втілення своєї місії.
Ми воюємо не з народом Іраку.
Насправді ми воюємо за невинних,
які стали заручниками конфлікту.
Я молюся за їхню безпеку.
Наша мета — не завоювання Іраку.
Ми прагнемо звільнити Кувейт.
Я сподіваюся, що іракський народ навіть зараз може
переконати диктатора скласти зброю,
покинути Кувейт і дати змогу Іраку
приєднатися до сімї миролюбних народів.
Томас Пейн писав багато років тому:
«Цей час — випробування для людських душ».
Ці відомі слова сьогодні надзвичайно правдиві.
Але навіть зараз, коли літаки багатонаціональних сил атакують Ірак,
я волію думати про мир, а не про війну.
Я переконаний не лише в тому, що ми переможемо,
а й у тому, що після жаху війни прийде усвідомлення того,
що жодна нація не може протистояти обєднаному світу.
…нашу землю. Ми боролися й перемогли.
Ці іммігранти беруть і нічого не віддають.
Хто сказав, що їм тут раді? Хто їх запрошував?
Ми створили цю країну, боролися за її свободи,
а вони хочуть на все готове.
Дідько, так.
Наживитися.
Розграбування соціальних програм. Права темношкірих.
А як щодо прав білошкірих? О ні, не можна про це говорити.
Ні, не можна.
Скоро прийматимемо ваші дзвінки.
Тільки без самовпевнених ліберальних придурків, будь ласка.
На лінії Фред із Вільямсвіля. Що ти про це думаєш?
Крута тачка.
Моя гордість і радість.
ЦІЛОДОБОВЕ ЗБЕРІГАННЯ ДО АУКЦІОНУ — СЮДИ
Усім привіт.
Не соромтеся. Ідіть до татка.
Приєднуйтеся до братів і сестер.
Я — Едді, а ви натрапили на золоту жилу.
Для новачків: це довготривала оренда.
Люди, які не довіряють банкам, ховають золоті зливки
у старих диванних подушках, а шуби — у коробках.
І чомусь усе це після них залишається. Правило «СРБ».
Смерть,
розлучення, борги.
Їм не пощастило, на відміну від вас.
Інколи ми відчиняємо двері й мріємо про великий куш,
а знаходимо лише купу лайна.
Сьогодні в нас усе коротко та ясно, почнемо з лота № 36.
Він десятиліттями належав одному чоловікові.
Хай спочиває з миром нагорі, унизу чи деінде.
Розглядаю всі варіанти.
Без зайвих церемоній…
Так.
Погляньте, відчуйте запах.
А більше зась.
Почнімо торги!
Тримай, Білле.
Аукціон розпочато. Стартуємо з 50. 50 так 50.
-50 доларів. -100.
-100, хто дасть 150? -150.
-Один, пять, нуль — один! -175.
-250. -250 — один…
350.
Конкуренція наростає.
Чотири купюри по сто, 400 — один, два, три.
Продано соромязливому чоловіку з глибокими кишенями.
Гаразд, ходімо. Наступний по коридору.
Я почув тебе, Томмі.
Правда, бовдуре?
Я ж казав тобі не покидати округ, поки все не владнається.
Я й не покидав.
Хлопець, що за тобою наглядає, бреше?
Я тут, щоб заробити грошей і заплатити тобі.
Я хочу отримати їх зараз, брехливий шматок лайна.
Таксофон на вулиці.
Дай мені трохи часу.
Авжеж.
Я все владнаю.
Краще сьогодні, виродку.
У тебе є контракт?
Твоя частка з останнього сховища.
Щось заробив?
Каміння було зі скла, але золото переплавили.
-Мало. А як же деревяні тростини? -Репліки. Гівняна деревяна смола.
Відняв за біганину й пальне.
Мабуть, тому ти взяв фургон, а я їздив на мопеді.
-Я віддам тобі чек. -Не говори маячню. Чек.
Краще дай мені гроші.
Чек.
-Спритно. -Уявляєш, скільки я заробляю за годину?
Мої ключі в тебе?
Спершу я хочу тобі дещо показати.
Ось.
Заціни. Ти маєш побачити.
Це той, кому належить те, що ти купив.
Щодня
той самий чоловік.
Носить ту саму сумку.
Залишається на годину, півтори.
-А потім… -А я тут до чого?
Тобі не цікаво?
Ні, я ніколи не цікавився. Може, тому я й досі живий.
-Ти, мабуть, жартуєш. -Він орендує з моменту відкриття.
З 1945-го.
Був переважно сам по собі, ввічливий,
але замкнений.
«Білий гнів».
Можна казати «Чорний гнів»?
Я так не думаю.
Там щось особливе, щоб він так пильнував.
Так, старий одяг і зношене взуття.
Я вже накупив раз банок у Пальметто.
Із сечею, калом, волоссям і нігтями.
А ще сумки з купонами. З віком ми стаємо все дивнішими.
Дивися.
Сумка порожня, коли він виходить.
-Звісно, це сховище. -Але що він задумав?
Він щось там залишав. Щодня протягом десятиліть.
Знову стрибає.
Як уважаєш, що це?
Я огляну місце.
Твій лот № 36.
Насолоджуйся.
Це я скинув тобі інформацію,
тож не забувай ділитися.
Жадібний покидьок.
Небо над Багдадом сьогодні засяяло,
коли обєднані війська почали наступ…
Вітаю, пане Едді. Я прийшла оплатити рахунок.
За два місяці.
Я думав, ви залишили сховище. Ми продали його, бо ви не зявлялися.
Ні.
Пане Едді,
як давно я стала вашим орендарем?
Ми надіслали вам сповіщення про виселення, пані Амеліє.
-Ви не відповідали на дзвінки. -Я ж казала, що переїхала.
У мене новий номер.
Може, ви надіслали сповіщення за старою адресою.
-Неправильною. -Чия це провина?
Ваша!
Я дзвонила. Я сказала: «Будь ласка, пане Едді, не забудьте».
Це було…
Бачите того хлопця?
Його звати Нік Епплтон.
Він купив ваше сховище.
Ідіть до нього.
Можливо, зможете повернути деякі речі.
-Дякую. -Немає за що.
Дуже дякую.
Вибачте.
Наглядає за мною.
Пане Епплтон?
-Пане Епплтон? -Овва!
Вибачте. Я — Амелія. Пан Едді сказав, ви купили моє сховище.
-З іншої сторони. Номер 27. -А якщо й так?
Це помилка.
-Помилка? Вас виселили. -Сповіщення надіслали не за тією адресою.
-Поговоріть із менеджером. -Ні. Пан Едді направив до вас.
Козел. Справді?
-Говоріть швидше, на це вухо. -Там усі мої сімейні речі.
Листи, фото, особисті речі.
Я викинув багато речей і продав інші.
Може, щось і залишилося, але все, що там, тепер моє.
-Розумієте? -Ні, не ваше.
-Звідки ви? -Мене звати Амелія, я місцева.
Їхала з двома пересадками.
Юридично ви втратили все, що там було. Вибачте, але так воно і є.
Усі мої дитячі фото. Листи моєї мами, тата.
Навіщо вони вам, пане Епплтон? Я прогляну речі й нікого не турбуватиму.
Може, дещо ще лишилося, я швидко.
Мені шкода, та це не мої проблеми.
Ви не допоможете?
Тисяча баксів. І забирайте все, що залишилося.
Я прибиральниця. Це моя зарплата за місяць.
Ось.
Це ваше, можете користуватися.
Що ви за людина?
Що?
Ви знаєте іспанську?
Ні. А ви не знаєте англійську.
Коли ви в моїй країні, будьте ласкаві ображати мене моєю мовою.
Тупа лярва.
Я сказала: сподіваюся, ти згниєш у пеклі!
УВІМКНУТИ СВІТЛО
Як завжди, усе маю робити я.
Наче в мене недостатньо проблем.
Навіщо мені це лайно?
Щоразу те ж саме лайно.
Як не дощ, то труба. Треба шукати нову роботу.
Привіт, Едді.
Моє сховище значно менше за це.
Що ти там кажеш? Хочеш отримати знижку за розмір?
Чому ти такий скупий?
Менше місця — менше речей. Усе, що я сказав.
У нас мінімальних стандартів немає.
Це місце збудували у 1940-х. Сховища були просторіші, крутіші.
Зєднані одне з одним.
Не знаю, що це за лайно…
Перепрошую. Сходжу за шваброю.
-Пані Амелія чекає надворі. -Дякую що підставив мене, до речі.
Хай погляне, чи залишилися її речі, заради Бога.
Я не куплюся на роль поганого копа. І ти хорошим не будеш.
-Не будь лицеміром, як усі інші. -У нас якісь проблеми?
Гаразд. Я приторговую, але ця жінка — хороша людина.
У грі є свої правила. Десь отримуєш, десь утрачаєш.
Поглянь на мене. Я зробив те, що мав, заради цієї країни.
Як ти привязуєш це до кожної розмови?
Тому що це варто повторити. У грі, в яку я грав, порушували правила.
Це вухо не чує нічого, крім високочастотного дзвону день у день.
Гаразд. Дружина? Немає.
Я втратив багато. Але тепер моя черга.
Ти не єдиний, об кого витерли ноги.
Порушували правила? На фронті одні темношкірі.
Може, ти не памятаєш усіх темношкірих тіл, які переступав,
коли йшов посцяти в Хионг.
Я купив це сховище чесно. Тож пішов ти,
пішла вона, і пішло це відчуття провини!
У моєму загоні всі були однакові.
ФОТОГРАФІЇ
ДОТТІ. МАМА
МЮНХЕН 1938 ВІДЕНЬ 1938
Трясця!
Дванадцять тисяч. Завтра.
Ти чітко дав це зрозуміти.
Дідько.
Ось тепер чітко.
ЗБЕРІГАННЯ 24/7 ВІДЧИНЕНО
Геть.
Геть!
Чорт забирай.
-Що з тобою сталося? -Я позичу твою аптечку.
-Може, посидиш трохи? -Що?
Навіщо? Усе гаразд. Мені треба дещо оцінити.
-Мабуть, щось цінне. -Антикварні вироби, трохи золота.
Може, цього разу не йди в ломбард?
Зайди до Агати на Дуглас Драйв.
ДУГЛАС ДРАЙВ, 232
Вона хороша людина.
Не будь таким ворожим. Поглянь, чоло в крові, очі вирячив.
Відчепися.
Випий заспокійливе, Ніку.
Це, звісно, золото, але я заплачу за нього як за лом.
Едді сказав, що ви допомагаєте.
Звісно, якщо допомагають мені.
Погляньте.
Жодних проб на металі, робота груба.
Свічник не придатний.
Щось іще?
Стіл і стільці хороші. Інкрустація справжня.
Вони чудові.
На кшталт спіритичних?
Це стіл для сеансів.
Трохи серйозніше.
Що тут у нас?
Ви колись бачили…
Так.
Лібер Примус, Демонія.
Лібер Секундус,
Символія.
Лібер Терціус,
Періліпсі.
Що це означає?
Вони важливі, так? Упевнений, що цінні.
Я не фахівчиня.
Хто тоді?
Я знаю декого.
А це…
-Я такого ще не бачив. -Я бачила.
Багато разів.
Обережно. Матеріал крихкий.
Торкніться. Яка краса.
Спробуйте. Торкніться.
Знаєте, із чого це?
Вовна.
Людське волосся.
-Понюхайте. -Ага. Ні, дякую.
Я подзвоню знайомому щодо книг.
Роланде, це Агата.
Господи.
Я в магазині. У мене тут клієнт із дуже цікавими речами.
Твоя тематика, розумієш?
Поквапся.
Повір мені.
Вітаю, золотце. Як справи?
Це Нік.
Вітаю.
Погляньте.
Що скажете?
Так. Дуже цікаво. Так.
Це
дійсно
стіл для сеансів.
-Вишукано. -Австрія 19 століття.
Дерево —
білий кедр і сандал,
оброблені в дуже…
унікальний спосіб.
Створено так, щоб полегшити виклик сутності.
Бачите?
Червоний відтінок на лаку?
Знаєте, з чого він?
Хворі виродки.
Господи.
Я знала, що тобі сподобається.
Був четвертий том?
Але…
Я не бачив.
Може, знайдете?
Я ще не розбирав речі. Там повно всякого мотлоху.
Книги дуже рідкісні.
Я б дав 10 000 за всі три.
Ну, гаразд.
Скільки за чотири?
Якщо продати на правильному аукціоні, де багато покупців,
можна отримати більше 300 000 доларів.
Розумієте, четвертий том найрідкісніший.
Лібер Квартус Сакраментум.
Найбажаніша частина.
Легендарна.
Повна символів і заклять, щоб звязати демона,
зробити його земним. Розумієте?
Демона?
Четвертий том найрідкісніший,
бо він повністю згорає, коли угоду із виконавцем
завершено.
Але не тоді…
-Може, досить тягнути кота за хвіст? -Він важкий випадок, Роллі.
Але не тоді, коли демона зрадили. Бо він не зможе стягнути борг.
Ця угода має відбутися сьогодні.
Це оплата за канделябри, стіл і стільці.
А віночок я тобі дарую, моя люба Агато.
За рекомендацію. Дуже дякую.
Але…
Якщо ми знайдемо зниклий четвертий том,
я випишу вам чек на 300 000 доларів.
Мій фургон надворі. Я відвезу нас туди.
Данке.
Дуже дякую.
Чудово. Тепер іще дощ заливає, мало ж іншого лайна.
Ти вдарився головою об лобове скло?
Так. Коли мені в зад вїхали.
Можеш зачинити вікно зі свого боку?
Я маю зізнатися.
Я…
Господи, справді?
Розумієш, я знаю все про родину,
якій належало сховище, що ти купив.
Вони були дуже багатими,
заробляли на виробництві сталі в Європі
і емігрували в Америку наприкінці Другої світової війни.
Виготовляли зброю.
Вольфрам для танків.
Вибрали не той бік.
Так, я бачив старі фото з війни в альбомі.
Яка різниця, хто він?
Не хочу переконувати тебе у відносності твоїх уявлень про добро й зло,
але ця людина знала і творила зло в масштабах майже абсолютних.
Що ж, Бог його дістав.
Так.
Господь.
Мовчазний сильний тип, якому подобається, як ми корчимося
від свободи волі й інших оман.
А його противник?
Невблаганний, навіть зухвалий.
Шепоче нам у вуха щохвилини.
Щось мені підказує, що ти,
Гансе, сам звернув не в той бік.
Це стосується цієї угоди?
Власник сховища був хворою людиною.
Програв свій статок, зруйнував сімю.
Йому завжди було мало.
Безмежний апетит.
Розумієш?
Так, черговий гівнюк.
Саме так.
Він крутився в окультних колах Берліна та Відня.
І він викликав сутність.
Запропонував їй вмістилище.
Віддав
свою сестру.
Дотті Волмар.
Здається,
так її звали.
Це був
справжній скандал.
Її знайшли?
Ні. Її шукали, але…
усе було марно.
Гаразд, досить.
Мене не цікавлять ці кляті жахіття. Та ми вже й приїхали.
Ось.
Жартуєш? Прибери це.
Ні, розплавлений метал було зібрано з дуже незвичайного джерела.
Помалу. Розумієш, якщо ми знайдемо книгу,
світло від канделябра забезпечить захист.
Без образ, але стулися.
Ти шукаєш із лівого боку.
Ми не зупинимося, поки не знайдемо.
Книги не горять самі по собі.
Дідько.
Якщо ти щось винесеш звідси, я знатиму.
І тут лише один вихід.
ВИМК. ПОВЕРНУТИ
ТАЄМНИЦЮ ЗНИКЛОЇ СВІТСЬКОЇ ЛЕВИЦІ НЕ РОЗКРИТО
Так.
ЩО СТАЛОСЯ З ДОТТІ ВОЛМАР?
Де ти, Дотті Волмар?
ЗНИКЛА СВІТСЬКА ЛЕВИЦЯ З БУФФАЛО
НЕ БЛОКУВАТИ ЛИШЕ ЗАВАНТАЖЕННЯ
Дідько!
Тут порожньо.
Ти чув?
Я знав, що ці кляті заміри були неправильними.
-Допоможи мені. -Так.
Упевнений, книгу сховано тут.
Дізнаємося, чому він приходив сюди щодня.
Що це так смердить?
-У моїй сфері це називається «еффлювія». -Господи.
Знаєш, коли коти чи собаки мітять територію.
Не чіпай нічого.
Нічого не говори.
-Роби, що я кажу. -Ти тепер командуєш?
Якщо за цим порогом
буде щось потойбічне,
я можу порадити лише одне.
Не дивися йому в очі й не говори з ним.
Він відчує темряву в тобі, як і я.
Він жадатиме її, прагнутиме, розумієш?
Здається, це вже дві поради,
а ти нічого про мене не знаєш. Стулися.
Смердить жахливо. Чорт забирай.
Неймовірно.
Я навіть уявити не міг.
Він скував свою бідолашну сестру.
Мабуть, вона слабка.
Помирає з голоду. Бідолашна.
Його тримали в колі так довго. Бачиш?
Волосся вросло в підлогу.
Дивися, як демон вигинається.
Бачиш, він проник у неї через обличчя.
-Ось вона. -Не переступай межу.
-Чорт забирай, я за книгою. -Ні, не треба!
Ти й гадки не маєш, кого пробудив!
Матір Божа.
Дотті.
Чорт забирай.
Дякувати Богу. Відчини.
Можеш відчинити?
Відчини двері, будь ласка!
Дякую.
Ні! Будь ласка.
Я в небезпеці, мені потрібна твоя допомога!
Будь ласка! Відчини двері!
Ні!
Я дам тобі все, що захочеш! Будь ласка!
Будь ласка! Відчини двері!
Відчини двері, будь ласка!
Відчини двері!
Будь ласка!
У ЦЬОМУ СЕЗОНІ КАБІНЕТУ КУРЙОЗІВ ҐІЛЬЄРМО ДЕЛЬ ТОРО
Моя кар'єра художника закінчилася, коли я побачив ваші роботи.
Відчуваєш це, Вілле?
Страх.
То ти кажеш, що щури крадуть тіла з трун.
Я бачив ліс, що забирає мертвих.
Допоможіть!
Треба повернутися.
ВІДЧИНИ ДВЕРІ
-Мені від цього будинку лячно. -Я хвилююся за тебе.
НЕ ЗАПЛЮЩУЙ ОЧІ
-Краще не користуйся цим лосьйоном. -Він мене виправить.
Сьогодні я подарую вам унікальний досвід.
Що я знайду?
Це дійсно сталося?
ВІДКРИЙ
Господи.
СВІЙ
РОЗУМ
СТРАХУ
Темрява захоплює мене.
КАБІНЕТ КУРЙОЗІВ ҐІЛЬЄРМО ДЕЛЬ ТОРО
Переклад субтитрів: Вороненко Аліна