‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫במאות שעברו,‬
‫כשהעולם היה מלא במסתורין,‬
‫ורק מתי מעט זכו לצאת למסעות,‬
‫נולד סוג חדש של אוסף:‬
‫חדר הפלאות.‬
‫האוסף הזה יכול היה לשכון בבניין,‬
‫בחדר,‬
‫או ברהיט.‬
‫באוספים הפרטיים האלה‬ ‫יכולת למצוא ספרים, ציורים,‬
‫או פריטים היסטוריים מן הטבע,‬ ‫או שלא מן הטבע.‬
‫שן של דרקון, בת ים מפיג׳י, קרן של חד־קרן.‬
‫ומאחורי כל אחד מאלה,‬
‫סיפור.‬
‫יכולת למצוא בהם משהו גדול,‬ ‫כמו חליפת שריון,‬
‫או קטן כמו צרור מפתחות.‬
‫המפתחות למחסן,‬
‫אותו מקום ישן שבו העבר עדיין חי.‬
‫החפצים שמזכירים לנו את מעשינו,‬ ‫או את האופל שלנו, החטאים שלנו.‬
‫הסיפור היום הוא ״מחסן מס׳ 36״,‬
‫והבמאי,‬
‫גיירמו נווארו.‬
‫- מחסן מס׳ 36 -‬
‫לפני שעתיים בלבד,‬
‫כוחות הברית פתחו במתקפה‬ ‫על מטרות צבאיות בעיראק ובכוויית.‬
‫מתקפות אלה נמשכות בעוד אני מדבר.‬
‫עומדת בפנינו הזדמנות ליצור,‬
‫לעצמנו ולדורות הבאים,‬
‫סדר עולמי חדש. עולם שבו שלטון החוק,‬
‫ולא חוק הג׳ונגל,‬
‫שולט בהתנהגותן של אומות.‬
‫כשנצליח, ואנו נצליח,‬
‫יהיה לנו סיכוי אמיתי‬ ‫לכונן את הסדר העולמי החדש הזה,‬
‫סדר שבו ארגון האומות המאוחדות‬
‫יכול להשתמש בתפקידו כשומר השלום‬ ‫כדי לקיים את ההבטחה והחזון‬
‫של מייסדי האו״ם.‬
‫אין לנו כל ויכוח עם תושבי עיראק.‬
‫לגבי החפים מפשע שנקלעו לעימות הזה,‬
‫אני מתפלל לשלומם.‬
‫מטרתנו אינה לכבוש את עיראק,‬
‫אלא לשחרר את כוויית.‬
‫תקוותי היא שתושבי עיראק יוכלו,‬ ‫אפילו עכשיו,‬
‫לשכנע את הרודן שלהם להניח את נשקו,‬
‫לסגת מכוויית, ולאפשר לעיראק עצמה‬
‫לשוב אל משפחת האומות שוחרות השלום.‬
‫תומאס פיין כתב, לפני שנים רבות,‬
‫״אלה הם הזמנים שבהם‬ ‫נשמת האדם עומדת למבחן.״‬
‫מילים ידועות אלה נכונות מתמיד היום.‬
‫אך אפילו בעוד מטוסי הכוח הרב־לאומי‬ ‫תוקפים בעיראק,‬
‫אני מעדיף לחשוב על שלום, לא על מלחמה.‬
‫אני משוכנע לא רק שננצח,‬
‫אלא גם שמתוך זוועות הקרב‬
‫תצמח ההכרה בכך‬
‫שאין אומה שמסוגלת לעמוד‬ ‫מול עולם שלם ומאוחד.‬
‫…הארץ שלנו. נלחמנו עליה, וניצחנו.‬
‫המהגרים האלה לוקחים ולוקחים,‬ ‫ולא נותנים שום דבר בחזרה.‬
‫מי אמר להם שהם רצויים פה?‬ ‫מי הזמין אותם פנימה?‬
‫אנחנו בנינו את המדינה הזאת,‬ ‫נלחמנו על החירויות שלה,‬
‫והם רוצים לבוא ולהשתלב.‬
‫לגמרי.‬ ‫-לקטוף את הפירות.‬
‫לבזוז את תוכניות הרווחה.‬
‫זכויות לחומים, זכויות לשחורים…‬
‫מה בנוגע לזכויות ללבנים?‬
‫לא, על זה אסור לדבר.‬
‫לא, אסור.‬
‫בקרוב נענה לשיחות המאזינים.‬
‫בלי מניאקים ליברלים צדקנים, בבקשה.‬
‫פרד מוויליאמסוויל על הקו.‬ ‫על מה בא לך לדבר היום, פרד?‬
‫רכב יפה.‬
‫בבת עיני.‬
‫- מחסנים 24 שעות‬ ‫מכירה פומבית -‬
‫צהריים טובים לכולם.‬
‫לא להתבייש. בואו לאבא׳לה.‬
‫תצטרפו לאחים ולאחיות שלכם.‬
‫אני אדי, והגעתם לחוף הזהב.‬
‫לחדשים ביניכם, הכוונה להשכרות לטווח ארוך.‬
‫אנשים שלא סומכים על בנקים‬ ‫ומסתירים מטילי זהב בין כריות הספה,‬
‫מעילי פרווה בקופסאות.‬
‫משום מה, הם משאירים את הכול מאחור.‬
‫אתם יודעים, שלוש הסיבות הקבועות:‬
‫מוות, גירושים, חובות.‬
‫המזל הרע שלהם הוא המזל הטוב שלכם.‬
‫אבל לפעמים אנחנו מרימים את התריס‬ ‫ומקווים לדפוק קופה‬
‫ומוצאים רק ערימת חרא בצד השני.‬
‫ניגש היום ישר ולעניין.‬ ‫נתחיל במחסן מס׳ 36.‬
‫הוא היה שייך לאדם אחד במשך עשרות שנים,‬
‫שינוח בשלום שם למעלה,‬
‫או שם למטה, או איפה שהוא לא יהיה.‬
‫רק מציין את כל האפשרויות.‬
‫מבלי להכביר במילים…‬
‫כן.‬
‫הצצה, רחרוח…‬
‫זה הכול.‬
‫המכירה הפומבית מתחילה!‬
‫הבמה שלך, ביל.‬
‫ו… מתחילים ב־50. מי מציע 50?‬
‫50 דולר.‬ ‫-100.‬
‫100 פה. 150?‬ ‫-150.‬
‫150. פעם אחת…‬ ‫-175.‬
‫250.‬ ‫-היי! 250 פעם אחת.‬
‫350.‬
‫מצטרף לתחרות.‬
‫400, יש לי 400. 400 פעם אחת.‬
‫פעם שנייה, פעם שלישית…‬
‫נמכר לאיש הביישן בעל הכיסים העמוקים.‬
‫טוב, תתחילו להתקדם בטור.‬ ‫הבא בתור בהמשך המסדרון.‬
‫שמעתי אותך, טומי.‬
‫כן, יא זבל?‬
‫כי אני זוכר שאמרתי לך לא לצאת‬ ‫מתחומי המחוז לפני החזר החוב במלואו.‬
‫לא יצאתי.‬
‫אז האיש שלי שעוקב אחריך משקר?‬
‫אני כאן כדי לעשות כסף, כדי לשלם לך.‬
‫אני רוצה את הכסף שלי עכשיו, יא חרא שקרן.‬
‫הטלפון הציבורי בחוץ.‬
‫אתה חייב לתת לי קצת מרווח.‬ ‫-בטח…‬
‫אני מטפל בזה.‬ ‫-חסר לך שלא תשלם לי עוד הערב, בן זונה.‬
‫החוזה אצלך?‬
‫החלק שלך מהמחסן הקודם.‬
‫זה הניב פירות?‬
‫היהלומים היו מזכוכית.‬ ‫בהתכה השגנו קצת זהב.‬
‫נראה שזה מעט. מה לגבי מקלות ההליכה מעץ?‬
‫חיקויים. שרף זול.‬
‫מינוס העבודה והכסף לדלק.‬
‫זו כנראה הסיבה שאתה עם הטנדר‬ ‫ואני נוסע על קטנוע חלוד.‬
‫ארשום לך צ׳ק על המחסן.‬ ‫-תפסיק לזבל. צ׳ק…‬
‫תביא לי ת׳כסף שלי.‬
‫צ׳ק…‬
‫ערמומי.‬ ‫-יש לך מושג כמה כסף אני עושה בשעה?‬
‫המפתחות שלי אצלך?‬
‫לפני זה, רגע. אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫הנה זה.‬
‫שים לב. אתה חייב לראות.‬
‫זה היה הבעלים של המחסן שקנית הרגע.‬
‫כל יום,‬
‫אותו בנאדם,‬
‫עם אותו תיק,‬
‫נשאר שם בערך שעה, שעה וחצי,‬
‫ואז…‬
‫מה זה קשור אליי?‬
‫אתה לא סקרן?‬
‫לא, ומעולם לא הייתי.‬
‫אולי זאת הסיבה שאני עדיין חי.‬
‫אתה צוחק עליי?‬
‫המחסן היה שלו מאז שהמקום נפתח.‬
‫עוד משנת 45׳.‬
‫רוב הזמן התבודד, היה מנומס,‬
‫הכי קמצן שבעולם.‬
‫כעס לבן.‬
‫מותר לי להגיד ״כעס שחור״?‬
‫לא חשבתי.‬
‫בכל אופן, בטח יש שם משהו מיוחד‬ ‫אם הוא כל פעם בדק ככה.‬
‫כן, בגדים ישנים ונעליים בלויות.‬
‫קניתי מחסן בפאלמטו שהיה מלא בצנצנות.‬
‫שתן, צואה, שיער וציפורניים,‬
‫ושקיות מלאות בקופונים.‬
‫אנחנו מזדקנים ונהיים מוזרים.‬
‫עכשיו תסתכל. ‬
‫התיק ריק כשהוא יוצא.‬
‫ברור. זה מחסן.‬
‫כן, אבל מה הוא עשה?‬
‫הוא הביא לשם משהו, כל יום, במשך עשורים.‬
‫הקפיצות שוב.‬
‫מה זה לדעתך?‬
‫אחפש.‬
‫למחסן מס׳ 36 שלך.‬
‫תיהנה.‬
‫תזכור, אני העברתי לך את המידע.‬
‫אל תשכח להפיץ את האהבה.‬
‫קמצן מניאק.‬
‫שמי בגדד מוארים הלילה,‬
‫בעקבות מתקפת כוחות הקואליציה…‬
‫שלום, אדון אדי.‬
‫באתי לשלם את החשבון שלי.‬
‫חודשיים!‬
‫חשבתי שנטשת את המחסן.‬
‫שוויתרת עליו. מכרנו אותו‬ ‫במכירה פומבית כשלא שמענו ממך.‬
‫לא.‬
‫אדון אדי,‬
‫כמה זמן אני שוכרת פה?‬
‫שלחנו לך הודעת פינוי, גברת אמליה.‬
‫הטלפון שלך מנותק.‬
‫אמרתי לך, עברתי דירה.‬
‫יש לי מספר חדש.‬
‫אולי שלחת את ההודעה לכתובת הישנה.‬
‫לכתובת הלא נכונה.‬ ‫-מי אשם בזה?‬
‫אתה!‬
‫התקשרתי ואמרתי,‬ ‫״בבקשה, אדון אדי, אל תשכח״.‬
‫זאת היית…‬
‫רואה את האיש הזה?‬
‫קוראים לו ניק אפלטון.‬
‫הוא קנה את המחסן שלך.‬
‫דברי איתו.‬
‫אולי תוכלי לקבל‬ ‫חלק מהחפצים שלך בחזרה.‬
‫תודה.‬
‫בבקשה.‬
‫תודה רבה.‬
‫מצטער.‬
‫עוקב אחריי…‬
‫אדון אפלטון?‬
‫אדון אפלטון…‬
‫סליחה. קוראים לי אמליה,‬ ‫ואדון אדי אמר שקנית את המחסן שלי.‬
‫הוא בצד השני, מס׳ 87.‬ ‫-ואם כן, אז מה?‬
‫הייתה טעות.‬
‫טעות של מי? פינו אותך, נכון?‬ ‫-שלחו לכתובת הלא נכונה.‬
‫דברי עם המנהל.‬
‫לא. אדון אדי אמר לדבר איתך.‬
‫פאק… באמת?‬
‫דברי מהר. לאוזן הזאת.‬
‫כל החפצים המשפחתיים שלי שם.‬
‫מכתבים, תמונות…‬
‫דברים אישיים, אתה יודע?‬
‫זרקתי הרבה דברים לפח, ומכרתי אחרים.‬
‫אולי נשארו שם חפצים,‬ ‫אבל אם נשארו, הם שלי עכשיו.‬
‫את מבינה?‬ ‫-לא, זה לא שלך.‬
‫מאיפה את?‬
‫קוראים לי אמליה ואני מכאן.‬
‫באתי בשני אוטובוסים.‬
‫מבחינה משפטית, הפסדת את מה שבפנים.‬
‫צר לי, אבל ככה זה.‬
‫כל התמונות של הילדים שלי,‬
‫של אימא ואבא שלי, מכתבים…‬
‫מה הם שווים בשבילך, אדון אפלטון?‬
‫תן לי לבדוק. לא אפריע לאף אחד.‬
‫אולי נשאר שם משהו. אעשה את זה זריז.‬
‫מצטער, אבל זאת לא בעיה שלי.‬
‫אתה לא יכול לעזור לי בכלל?‬
‫אלף דולר. אתן לך את מה שנשאר שם.‬
‫אני מרוויחה סכום כזה בחודש, בניקיונות.‬
‫הנה.‬
‫זה שלך. בטח עוד תוכלי להשתמש בזה.‬
‫איזה מין בנאדם אתה?‬
‫מה?‬
‫אתה מדבר ספרדית?‬
‫לא, ואת כנראה לא מדברת אנגלית.‬
‫אז תתאמצי כשאת במדינה שלי,‬ ‫ותנסי לקלל אותי בשפה שלי.‬
‫כלבה מטומטמת.‬
‫אמרתי שהלוואי שתירקב בגיהינום!‬
‫- סובב ימינה להדלקת האור -‬
‫כרגיל, הכול עליי.‬
‫כאילו חסרות לי בעיות.‬
‫אני לא צריך את החרא הזה.‬
‫כל פעם משהו אחר.‬
‫אם זה לא הגשם, זאת הצנרת.‬
‫אני חייב למצוא עבודה חדשה.‬
‫היי, אדי.‬
‫המחסן שקיבלתי הרבה יותר קטן מזה.‬
‫מה אתה מדבר?‬ ‫אתה מנסה לקבל הנחה בגלל הגודל?‬
‫איך נהיית כזה קמצן?‬
‫חללים קטנים, פחות חפצים.‬ ‫זה כל מה שאני אומר.‬
‫שום דבר לא תקני באגף הזה.‬
‫הוא נבנה בשנות ה־40.‬ ‫המחסנים היו רחבים, ארוכים, תלולים יותר,‬
‫מחוברים אחד לשני…‬
‫אין לי מושג מה…‬
‫סלח לי, אני צריך להביא סמרטוט.‬
‫אמליה הזאת יושבת בחוץ.‬
‫כן, תודה על ההתקלה הזאת, דרך אגב.‬
‫תן לה לראות אם נשאר משהו‬ ‫מהחפצים שלה, למען השם.‬
‫אני לא מוכן לצאת פה האיש הרע,‬ ‫ובטח לא שאתה תוציא אותי כזה.‬
‫אל תהיה צבוע כמו כולם.‬ ‫-היי, תראה…‬
‫יש לנו את הסידור שלנו… אוקיי.‬
‫יש לי חלטורות מהצד? בטח.‬ ‫אבל האישה הזאת היא טובה מדי.‬
‫למשחק יש כללים. פעם מנצחים ופעם מפסידים.‬
‫תראה אותי.‬ ‫עשיתי מה שהייתי צריך למען המדינה.‬
‫למה אתה תוקע את זה בכל שיחה?‬ ‫-כי שווה לחזור על זה.‬
‫המשחק ששיחקתי היה מכור.‬
‫איבדתי את השמיעה באוזן הזאת,‬ ‫חוץ מצלצול צורם כל יום, כל היום… בסדר.‬
‫האישה? עזבה. אני אשא בכל ההפסדים.‬ ‫אבל עכשיו תורי.‬
‫אתה לא היחיד שמרגיש שדפקו אותו, אחי.‬
‫משחק מכור? בחזית כולם שחורים וחומים.‬
‫אולי אתה לא זוכר את כל הגופות השחומות‬ ‫שדרכת עליהן‬
‫בדרכך להשתין בנהר הבושם.‬
‫קניתי את המחסן הזה לפי כל הכללים.‬
‫אז זין עליך, זין עליה,‬ ‫וזין על רגשות האשם שאתה מנסה לעשות לי!‬
‫וביחידה שלי, כולם היו ירוקים.‬
‫- תצלומים -‬
‫- אימא ודוטי -‬
‫- מינכן 1938‬ ‫וינה 1938 -‬
‫זין!‬
‫12,000. מחר.‬
‫הבהרת את הנקודה שלך.‬
‫עכשיו הבהרתי אותה.‬
‫לעזאזל.‬
‫קישטה!‬
‫לעזאזל…‬
‫מה לעזאזל קרה לך?‬
‫אני משתמש בערכת העזרה הראשונה שלך.‬
‫אולי כדאי שתשב לרגע.‬ ‫-מה?‬
‫למה? אני בסדר.‬
‫אני צריך לקחת חפצים להערכת שווי.‬
‫זה בטח משהו טוב.‬ ‫-ענתיקות, גם מזהב.‬
‫אולי תוותר על החנות הזולה הפעם.‬
‫לך למקום של אגתה ברחוב דגלאס.‬
‫- רח׳ דגלאס 232 -‬
‫היא בנאדם טוב, אז אל תהיה עוין אליה,‬ ‫עם העיניים המוזרות והראש המדמם שלך.‬
‫לך תזדיין.‬
‫אתה צריך להירגע קצת, ניק.‬
‫זה זהב, כן, אבל אקנה את זה רק כחומר גלם.‬
‫אדי אמר שתעזרי לנו יותר.‬
‫בטח, אם תעזרו לי יותר.‬
‫תראה את זה.‬
‫אין שום סימן מוכר במתכת,‬ ‫עבודת היד גסה…‬
‫אי אפשר אפילו לייפות את זה.‬
‫הבא בתור, בבקשה.‬
‫השולחן והכיסאות טובים. השיבוץ הזה אמיתי.‬
‫הם מצוינים.‬
‫זה שולחן סיאנסים.‬
‫כמו סיאנסים עם לוח וויג׳ה?‬
‫קצת יותר רציני מזה.‬
‫מה יש לנו כאן?‬
‫ראית פעם…‬
‫כן!‬
‫״ליבר פרימוס: דאמוניה.״‬
‫״ליבר סקונדוס: סימווליה.״‬
‫״ליבר טרטיוס: פריליפסי.״‬
‫מה זה אומר?‬
‫הם חשובים, נכון? בטח שווים כסף.‬
‫לא התחום שלי.‬
‫אז של מי?‬
‫אני מכירה אדם מסוים.‬
‫וזה…‬
‫אף פעם לא ראיתי כזה.‬
‫אני ראיתי.‬
‫פעמים רבות.‬
‫תמשש. היא יפה.‬
‫בעדינות. זה עלול להתפורר.‬
‫נסה. גע.‬
‫אתה יכול לנחש ממה זה עשוי?‬
‫צמר.‬
‫שיער אנושי.‬
‫תריח.‬
‫כן… לא תודה.‬
‫אתקשר לאיש שלי לגבי הספרים.‬
‫רולנד, זאת אגתה.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אני בחנות.‬
‫יש פה לקוח עם כמה פריטים מעניינים ביותר.‬
‫בדיוק בתחום שלך, אתה יודע?‬
‫בוא מהר.‬
‫סמוך עליי.‬
‫שלום, יקירתי. מה שלומך?‬
‫זה ניק.‬
‫שלום.‬
‫תסתכל.‬
‫מה דעתך?‬
‫כן…‬
‫מעניין מאוד, כן.‬
‫זה…‬
‫בהחלט…‬
‫שולחן סיאנסים.‬
‫הוא מעולה.‬ ‫-מהמאה ה־19, אוסטריה.‬
‫העץ הוא…‬
‫ארז לבן ועץ אלגום,‬
‫שעבר טיפול…‬
‫ייחודי מאוד.‬
‫ומאורגן בצורה שנועדה לזמן ישות.‬
‫אתה רואה?‬
‫הגוון האדמדם של הלכה?‬
‫נחש מה הוסיפו לה.‬
‫חולי נפש.‬
‫אלוהים.‬
‫ידעתי שתתרגש.‬
‫היה כרך רביעי?‬
‫לא שאני ראיתי.‬
‫אבל…‬
‫ייתכן שהוא בידיך?‬
‫בקושי נגעתי במחסן.‬ ‫יש שם חפצים מחיים שלמים.‬
‫הספרים הם נדירים ביותר.‬
‫הייתי אומר 10,000 על שלושתם.‬
‫תראו תראו.‬
‫כמה על כל הארבעה?‬
‫במכירה הפומבית הנכונה, עם קונים מרובים,‬
‫מעל 300,000 דולר.‬
‫הכרך הרביעי הוא הנדיר מכולם.‬
‫״ליבר קווארטוס: סקרמנטום.״‬
‫הפריט המבוקש ביותר.‬
‫הוא אגדי.‬
‫מלא בסמלים ובכשפים שיכולים לצרור שד,‬
‫ולקשור אותו אל העולם הזה. כן?‬
‫שד?‬
‫הסיבה שהכרך הרביעי הוא הנדיר ביותר‬
‫היא שהוא נשרף כולו בסוף העסקה,‬
‫יחד עם מי שסיפק את השירות שבו.‬
‫מלבד כאשר…‬
‫די כבר לבנות מתח, טוב?‬
‫יש לנו פה מקרה קשה, רולי.‬
‫מלבד כאשר השד נבגד,‬ ‫ולכן נבצר ממנו לגבות את חובו.‬
‫העסקה הזאת חייבת להתרחש הערב.‬
‫זה התשלום על…‬
‫הפמוט, השולחן והכיסאות.‬
‫את הזר אני תורם לך, אגתה היקרה שלי,‬
‫על ההפניה. תודה לך.‬
‫אבל…‬
‫אם נמצא את הכרך הרביעי החסר,‬
‫ארשום לך צ׳ק על סך 300 אלף דולר.‬
‫הרכב שלי בחוץ. אסיע אותנו לשם.‬
‫תודה.‬
‫תודה רבה.‬
‫יופי. עכשיו הגשם מזיין אותנו בנוסף לכול.‬
‫נפגעת בראשך מהשמשה?‬
‫כן. כשנכנסו בי מאחור.‬
‫אתה מוכן לסגור את החלון, בבקשה?‬
‫אני…‬
‫יש לי וידוי.‬
‫ג׳יזס… באמת?‬
‫אני יודע הכול על המשפחה‬
‫שהייתה בעלת המחסן שרכשת.‬
‫הם היו עשירים מאוד,‬
‫התעשרו מעסקי פלדה באירופה,‬
‫והיגרו לאמריקה בסוף מלחמת העולם השנייה.‬
‫הם ייצרו נשק,‬
‫טונגסטן לטנקים…‬
‫אבל לצד הלא־נכון.‬
‫כן, ראיתי תמונות מהמלחמה‬ ‫באלבום תמונות שם.‬
‫מי שהוא לא היה.‬
‫צר לי לגזול ממך את דעתך היחסית‬ ‫על הטוב והרע, אבל…‬
‫האיש הזה ידע, ועשה,‬ ‫רוע בקנה מידה אבסולוטי כמעט.‬
‫טוב, עכשיו הוא בידי אלוהים.‬
‫כן…‬
‫אלוהים.‬
‫טיפוס חזק ושתקן,‬ ‫שאוהב לראות אותנו מתפתלים‬
‫בסוגיות של רצון חופשי ושאר הזיות.‬
‫אבל מה לגבי יריבו?‬
‫בלתי נלאה. נמרץ, אפילו.‬
‫לוחש באוזנינו בכל רגעי העירות שלנו.‬
‫משהו אומר לי לי שגם לך יש נגיעה‬ ‫לצד הנמרץ הלא־נכון, הנס.‬
‫זה רלוונטי לעסקה הזו?‬
‫בעל המחסן היה אדם חולני.‬
‫איבד את הונו בהימורים, הרס את משפחתו,‬
‫לא הסתפק בדבר מימיו.‬
‫תיאבון ללא גבול.‬
‫אתה מבין?‬
‫כן. עוד אפס ריקני.‬
‫נכון.‬
‫הוא נע בחוגים אפלים בברלין ובווינה.‬
‫והוא זימן ישות.‬
‫הציע לה כלי שרת לצרכיה.‬
‫להיכנס בתוכו.‬
‫את אחותו.‬
‫דוטי וולמר היה שמה, כמדומני.‬
‫זה היה…‬
‫סקנדל לא קטן.‬
‫מצאו אותה בסוף?‬
‫לא.‬
‫חיפשו אותה, אבל…‬
‫זה היה לשווא.‬
‫טוב, די.‬
‫אין לי עניין בסיפורי הרוחות‬ ‫הזולים האלה, אוקיי?‬
‫בכל אופן, הגענו.‬
‫הנה.‬
‫אתה צוחק עליי? תניח את זה בצד.‬
‫לא. המתכת המותכת‬ ‫נאספה ממקור מיוחד מאוד, אט־אט.‬
‫אם נמצא את הספר,‬
‫האור מהפמוט יספק הגנה.‬
‫בלי להעליב, סתום את הפה שלך.‬
‫קח את צד שמאל.‬ ‫לא נצא מפה עד שנמצא את זה.‬
‫ספרים לא נשרפים מעצמם.‬
‫אם תיקח מפה משהו, אני אדע.‬
‫ויש רק יציאה אחת.‬
‫- נמשכת תעלומת אשת החברה שנעלמה -‬
‫כן…‬
‫- מה קרה לדוטי וולמר? -‬
‫איפה את, דוטי וולמר?‬
‫- אשת חברה מבפאלו נעדרת -‬
‫- לא לחסום‬ ‫העמסה בלבד -‬
‫פאק!‬
‫זה חלול.‬
‫שמעת את זה?‬
‫ידעתי שהמידות לא נכונות.‬
‫תעזור לי עם זה.‬ ‫-כן.‬
‫הספר בטוח נעול פה.‬
‫עכשיו נגלה למה הוא בא הנה כל יום.‬
‫מה הריח הזה?‬
‫בתחום שלי קוראים לזה ״אפלוביה״.‬ ‫-בנאדם…‬
‫אתה יודע, כמו כשחתול או כלב‬ ‫מסמנים את הטריטוריה שלהם.‬
‫אל תיגע בשום דבר.‬
‫אל תגיד שום דבר.‬
‫תמלא אחר ההוראות שלי בדייקנות, בבקשה.‬
‫נהיית מפקד היחידה?‬
‫אם משהו שאינו מהעולם הטבעי‬
‫יימצא מעברו השני של הסף,‬
‫יש לי עצה אחת בשבילך:‬
‫אל תיצור איתו קשר עין.‬
‫אל תדבר איתו.‬
‫הוא יבחין באופל שבך, כשם שאני מבחין בו.‬
‫הוא יחמוד אותו.‬
‫הוא יהיה רעב, אתה מבין?‬
‫אני די בטוח שנתת לי שתי עצות.‬
‫ואתה לא יודע עליי שום דבר, אז לך תזדיין.‬
‫הריח פה איום ונורא.‬
‫לעזאזל!‬
‫לא ייאמן.‬
‫מעולם לא העליתי בדעתי…‬
‫הוא לכד את אחותו המסכנה.‬
‫השד ודאי חלש.‬
‫גווע ברעב. מסכן.‬
‫הוא היה לכוד בתוך המעגל זמן רב, אתה רואה?‬
‫השיער דבוק לרצפה.‬
‫הבט. ראה כיצד השד מתפתל.‬
‫רואה? הוא נטל את פניה כדי שיוכל להיכנס.‬
‫הנה הספר.‬
‫אל תחצה את הקו הזה.‬
‫זין על זה. אני הולך לקחת אותו.‬ ‫-לא!‬
‫עצור! לא!‬
‫אין לך מושג מה הערת!‬
‫אלוהים שבשמיים!‬
‫דוטי.‬
‫לעזאזל…‬
‫תודה לאל. את יכולה לפתוח את הדלת בבקשה?‬
‫את יכולה לפתוח את הדלת, בבקשה?‬
‫תפתחי את הדלת, בבקשה!‬
‫תודה.‬
‫לא! בבקשה!‬
‫אני בסכנה פה, אני זקוק לעזרתך!‬
‫בבקשה, תפתחי את הדלת!‬
‫לא!‬
‫בבקשה. אתן לך כל מה שתרצי.‬
‫כל מה שתרצי, בבקשה!‬
‫בבקשה, תפתחי את הדלת!‬
‫תפתחי את הדלת, בבקשה!‬
‫תפתחי את הדלת!‬
‫בבקשה!‬
‫- בהמשך העונה -‬
‫הקריירה שלי כאמן נגמרה‬ ‫ברגע שראיתי את היצירות שלך.‬
‫אתה מרגיש את זה, וויל?‬
‫את הפחד?‬
‫אתה מספר לי שעכברושים‬ ‫גונבים גופות מתוך ארונות מתים?‬
‫ראיתי יער שגורר מתים לתוכו.‬
‫אנחנו חייבים לחזור לשם.‬
‫- לפתוח כל דלת -‬
‫הבית הזה מפחיד אותי.‬
‫אני מאוד מודאג ממך.‬
‫- לא לעצום עיניים -‬
‫תפסיקי להשתמש בקרם הזה.‬
‫זה מה שיתקן אותי.‬
‫הערב אתן לכם במתנה חוויה ייחודית.‬
‫מה אמצא?‬
‫זה באמת קרה עכשיו?‬
‫- לפתוח את -‬
‫- הראש לפּחד -‬
‫האפלה מצליחה להשיג אותי.‬
‫מחסן מס׳ 36‬
‫ההמיה‬
‫המודל של פיקמן‬
‫חלומות בבית המכשפה‬
‫התצוגה‬
‫הנתיחה שלאחר המוות‬
‫העכברושים בבית הקברות‬
‫מבחוץ‬
‫חדר הפלאות‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬