Hvem har invitert alle de folkene?
Jeg er glad i deg.
Får aldri fred.
Raskere!
Hjelp!
- Hva har skjedd? - Det er Robby.
Han har fulgt med på meg. Det var en tabbe å gi deg barnevaktkameraet.
Er det for tidlig å ha whisky i den?
Eva, fortell.
- Jeg har bare rotet det til. - Hvordan da?
Jeg fikk ikke sove.
Barna er på overnattingsbesøk, så jeg sto opp tidlig og...
Jeg sjekket e-posten min...
Ja vel.
Og se.
Hva i helvete?
Det er Benjamin.
Vi møttes på nettet. Robby sendte dem til meg.
Han brukte barnevaktkameraet. Den samme som jeg ga deg.
Jeg vet at Robby ikke alltid har vært så grei,
spesielt noe av det han gjorde under skilsmissen, men...
Jeg kunne aldri ha tenkt meg at han ville gjøre noe så ekkelt.
Han må ha hacket wifien for å komme inn på kameraet.
Maya, jeg er så lei for det.
Det skulle holde dere trygge, ikke sette dere i fare.
Så noen kan hacke barnevaktkameraet.
Hvis det kan hackes,
betyr det at noen kan laste opp noe til kameraet?
Kan de plante noe?
Hva mener du med det? Har det skjedd noe?
Jeg så Joe.
- Det går bra. Jeg klarer det. - Nei.
- Nei, ærlig talt. - Jeg har det.
- Takk skal du ha. - Takk.
- Hei. - Hei. Jøss, du er tidlig ute.
- Ja, trodde det ville være trafikk. - Fint.
Hei.
Marty, Molly. Molly, Marty.
- Hallo. Endelig. - Hei. Så klart.
- Jeg har hørt alt om deg. - Å ja? Bra ting, håper jeg.
Men jøsses.
- Og dere har et nydelig hjem også. - Ja.
Jeg vet ikke hva du klager over.
- Han er flott. Jeg liker ham. - Ja da, han er grei nok.
- Skynd deg, vennen. - Ja. Beklager.
Skal jeg hjelpe?
- Det går bra. Jeg har det. Takk. - Han har det.
Har han fortalt om i ettermiddag?
Ja, det har han.
Jeg må oppføre meg skikkelig. Er du gift?
Jeg? Gud, nei. Nei, ikke i nærheten.
Jeg tror jeg misforsto deg. Hva skjer i ettermiddag?
Han drar meg med til en blomsterhandler han vil ha til bryllupet.
- Akkurat. - Ja.
- Hva trodde du jeg mente? - Ja. Kom igjen.
- Var han ikke tidlig ute? - Kom.
Flott å se deg. Kom tilbake en gang.
Nei, det gjør han ikke. Og ikke spis chilichips. Takk.
- Greit. - Ha det.
Hun er nydelig. Høyt over deg.
Du har vel fortalt henne om prøveresultatene dine i dag?
- Vi drar. Kom. - Hvorfor skulle du...
Herregud. Vet hun ikke at du er syk?
Det er ikke så enkelt.
Hva? Hun er i ferd med å gå ned midtgangen med deg. Du må si det.
Det skal jeg, når jeg vet hva situasjonen er.
Og bare så det er sagt, du har ikke noe med dette å gjøre.
- Skjønner. - Bra.
Jeg må snakke med Maya om gutten og motorsykkelen.
Så sjekker vi hvorfor Eddie lyver om alibiet sitt. Ok?
Greit.
Det gir ingen mening.
Jo. Det gjør det hvis noen prøver å kødde med meg.
Når det kommer til psykologisk krigføring, er dette rimelig effektivt.
Ja, men hvem ville gjort det mot deg?
La oss glemme Joe et øyeblikk. Hva skal vi gjøre med Robby?
Vel, jeg har kvittet meg med fotorammene.
Jeg sender e-posten til advokaten min. Jeg vet ikke hva mer jeg kan gjøre.
- Du kan bli her. - Nei, det er mitt jævla hus.
Jeg lar ham ikke avspore livet mitt med én e-post.
Ok. Hvis du trenger noe, så ring.
Og hva med deg?
Hvis du har blitt hacket,
hva skal du gjøre?
DNA MEG NY MELDING
- KAN VI MØTES? - JA NÅR/HVOR?
- Hei. - Hei.
Jeg skal til Alfie. Noen svar fra nettsida?
Nei. Ingenting ennå.
Se, der er onkel Shane.
- Hvem ringer du? - Jeg tror ikke hun har sett den.
- Nei? - Nei, likte den ikke.
Greit.
La oss se om vi finner noen gremliner i kablene deres.
Takk.
Var det Eva du fikk den av?
Det er ikke Eva. Jeg stoler på henne som deg.
Men hvis kameraene kan hackes...
Da trengte ikke vedkommende å komme inn her for å gjøre det.
Nettopp.
Listen av mistenkte ble plutselig mye lenger.
- Som om jeg ikke er paranoid nok. - Jeg tror dr. Wu har en pille mot det.
Jeg snakket med Wu. Det gjorde ingen forskjell.
Alt er fint.
Du blir ikke avlyttet.
Jeg søkte etter lytteutstyr, full sikkerhetsbehandling.
Hjemmet, kameraet og wifi-loggene ser normale ut.
Bare du som bruker wifien, svært ofte på telefonen.
Ingen endringer eller rare IP-adresser...
- Bare gi meg ti minutter. - Ja.
Så du har arrestert noen
som du ikke kan si navnet på. Vet ikke hvorfor.
Og nå har dere latt dem gå igjen. Flott.
Det er fremgangen jeg har begynt å forvente.
Jeg tenkte du ville holdes oppdatert.
I tillegg...
...vil jeg at du skal se på dette.
Kjenner du ham igjen?
- Er det en av mennene fra parken? - Det kan jeg ikke bekrefte eller avkrefte.
Så overraskende.
Det var mørkt. De brukte masker.
Kanskje. Jeg er ikke sikker.
Forsøket verdt.
Og en ting til. Vet du hvorfor familien Burkett
sponser et lokalt fotballag, Winherst Puma?
Det var Joe som var støttende onkel.
Puma er laget til niesa mi.
Om jeg får?
- Går det bra? - Ja.
- Fint. Fett. Jeg bare... - Ja?
Jeg skal holde deg oppdatert.
Ja, fortsett sånn.
- Hei. Alt i orden? - Ja.
Ikke gå her og stur hele dagen.
Vi skal komme oss ut herfra. Kom igjen, lille tass.
Vi stikker. Jeg tror ikke vi trenger stjerna.
Du trenger ikke den.
- Ok? - Greit.
Kom. La oss ha det litt gøy.
Maya, det er Judith Burkett.
Jeg vet at vi ikke har vært på godfot i det siste,
men jeg savner barnebarnet mitt.
Jeg vil bare se henne. Ikke få meg til å trygle.
Ring meg.
Her, siste bit.
- Strekk ut hånda. - Så søt.
Strekk ut hendene sånn.
- Er ikke barna hjemme? - Nei, de...
De er ute. Hva skyldes dette?
Vi vet at du ikke var på gymmen da Joe ble drept.
Vis ham bildet.
Dette bildet ble tatt klokka 20:50 den 12. april
kvelden Joe ble drept, da du hevdet å være på gymmen.
Så, Eddie,
hvorfor lyver du til politiet under en drapsetterforskning?
Jeg mente ikke å lyve.
Jeg dro til gymmen den kvelden, men da jeg kom på p-plassen,
var det ei dame der, og...
...hun begynte å flørte med meg.
Jeg har ikke vært singel siden jeg var 21, og så plutselig...
Hun heter Sasha. Hun er morsom og smart, og vi fant tonen.
Det skjer ikke ofte.
- Og bilen hennes havarerte den kvelden. - Ga motoren seg da du kom?
- Alt var bedre før. - Det var det hun sa.
Hun lurte på om jeg kunne skysse henne hjem.
- Så ba hun meg inn. - Så hun kan bekrefte at du var der?
Nei. For jeg var ikke det.
Jeg kom meg knapt inn døra.
Jeg begynte å se tegn. Hun ga meg en drink, og...
Jeg klarte bare ikke. Jeg tenkte på Claire.
Jeg dro, og jeg har ikke snakket med Sasha siden.
Jeg kjørte rundt i byen og endte opp på en pub.
Jeg burde ha sagt det, men jeg ville ikke at barna skulle finne det ut og misforstå.
Vi må kontakte Sasha og puben for å bekrefte historien din.
ER DU LEDIG I DAG? UTENFOR HALLEN KLOKKA 12?
DET ER FINT. SEES DER.
JEG KAN IKKE MØTES I DAG LIKEVEL
- Hei. - Hei, Louis.
Beklager, jeg er på vei. Jeg skulle møte noen.
Det er meg fra nettsida.
Jeg er halvbroren din.
Det er rart. Det var ikke slik jeg tenkte meg dette.
Hæ? Det kan ikke være deg. Du jobber for laget mitt.
Det ville vært helt sykt. Eller tok du jobben for å følge med på meg?
Ja. Det var en jobb på idrettssenteret, så jeg...
- Herregud. - Jeg vet det høres ille ut, ok?
Jeg var redd. Jeg visste ikke hva jeg skulle si.
Og jeg likte å henge med mora di.
Hun fortalte om dere, men etter hun døde
klarte jeg ikke å presentere meg. Og da jobben dukket opp,
tenkte jeg bare å se.
Hva mener du med at du hang med mamma?
Bare det. Vi prøvde å bli kjent med hverandre. Vi møttes på kafé først.
Etter det var det skolen, som var merkelig.
Jeg ville visst det om dere snakket på min skole.
Ikke din skole. Det var en rar snobbeskole.
Jeg måtte late som jeg ville bli elev der.
- Vi fikk omvisning og alt. - Hvorfor gjorde hun det?
Jeg vet ikke. Det var rart.
Det var som om vi var på et hemmelig oppdrag.
Jeg skulle spørre henne om det, men det var siste gang jeg så henne.
Hun ble drept dagen etter.
Farmor.
Min lille skatt, se.
Elskling. Min Lily.
- Elskling. - Lily.
- Ja. - Lily, se her.
Gå på lekerommet, så kommer farmor snart.
- Flink jente. - Kom, vennen.
Sånn, ja. Kos deg.
- Jeg visste du ville ta til fornuft. - Ja.
Det er derfor du antydet at jeg holder på å bli gal sist vi møttes.
Jeg var bare bekymret.
Man kan ikke beskrive oppførselen din i det siste som stabil.
Jeg er helt stabil, Judith.
Du viser alle klassiske tegn på å være på tuppa.
Er for deg selv, sover dårlig,
gjør deg ikke samme flid med utseendet som før.
Kan du slutte med renkespillene?
- Renkespill?! - Ja.
Jeg har vært psykiater i 40 år. Lenger enn jeg har vært i familien.
Jeg skal ikke sendes til en psykiatrisk avdeling som Caroline.
Mer psykologisk innsikt og jeg og Lily går ut den døra.
Uten å komme tilbake.
Skal se om jeg kan ordne litt te.
Flott.
Hei, Abby.
Tante Maya, hei.
Ikke frik ut, ok?
- Jeg fant ham. Mammas andre sønn. - Hva?
- Hvor? - Det er en lang historie.
Herregud.
Hvordan virker han?
Er alt bra?
Ja, det går fint.
Men det høres ut som om mamma pønsket på noe.
Han sier at de dro på en snobbeskole sammen
og lot som han skulle begynne. De snakket med rektor
og fikk omvisning og alt. Dagen etter ble hun drept.
- Er ikke det rart? - Vet han hva skolen heter?
Nei, bare at den begynner på "F", Frederick eller Frank eller noe.
Tante Maya?
Sier det deg noe?
Jeg er ikke sikker. Jeg syns du bør ringe faren din om dette.
Ok. Det skal jeg gjøre. Ha det.
Ok. Ha det.
Caroline?
Jeg trodde du var på sykehus.
Caroline.
Caroline?
Franklin Biddle.
FRANKLIN BIDDLE-AKADEMIET
Ok, skatten. Skal du være snill til farmor?
- Ja. Farmor! - Så flink du er.
Ok. Hun kan være her i ettermiddag. Jeg kommer og henter henne senere.
La oss håpe du tar etter faren din.
Jeg visste at jeg var adoptert.
Mamma sa det da jeg var liten. Det har bare vært oss to hele livet.
Og det er nok for meg. Jeg elsker mora mi.
Men jeg var vel nysgjerrig.
Like etter at jeg ble 18, ble jeg med på DNA-siden,
og jeg fant Claire med en gang.
Endelig ble jeg kjent med henne.
Jeg vet ingenting om min biologiske far.
Kanskje han ikke vil vite av meg.
Uten Claire vet jeg ikke hvor jeg skal finne ham.
Skulle ønske jeg fant henne før. Vi fikk så lite tid sammen.
- Hvorfor sa du det ikke til politiet? - Hva?
Du sa du var sammen med mamma bare dager før hun...
Før hun døde. Hvis du bryr deg så mye, hvorfor gikk du ikke til politiet?
Jeg så ikke behovet.
Hun døde i et innbrudd, ikke sant? De sa det på nyhetene.
Jeg vurderte å kontakte deg og Daniel,
men jeg trodde ikke dere ville vite av meg da, ikke sånn.
Ikke snakk med Daniel om dette, ok?
Og ikke meld meg. Jeg må tenke.
Jeg skjønner.
Men...
Men kanskje vi kan henge igjen når du har tid?
Ha det, Louis.
Du skulle tatt med Molly.
De er sene. Hva tror du det betyr?
Jeg tror ikke det betyr noe.
Så er jeg med?
Ebonys overdådige tiårsfest?
Jeg forsøker å trylle. Må kanskje selge deg inn.
Er du god på ballongdyr?
Uansett, glem det nå.
- Dype åndedrag, ok? - Ja.
Ok. Du burde gå. Jeg ringer deg senere.
Akkurat nå må jeg bare
forberede meg.
Ok.
Jeg vet det. Bare gå.
Ring meg.
- Sami? Kan du komme? - Ja?
Degenerativt.
Det virker som om hjernen din ikke fungerer som den skal,
og det bekymrer meg at symptomene forverrer seg.
MR-undersøkelsen og EEG-en viser tegn på skader i hjernen.
Og det vi ikke har klart å identifisere...
Er det min feil? Med drikkingen min. Har jeg gjort dette mot meg selv?
For øyeblikket har vi ikke nok bevis til å kunne si det.
Siden enkelte ting ikke oppfører seg som forventet,
er det vanskelig for oss å si hvor raskt vi tror dette vil utvikle seg.
Skulle gjerne hatt bedre nyheter...
Sami.
Sami?
Ja.
TIL MINNE OM
REKTOR MR. LOCKWOOD
Hallo?
Hei, der.
Faen.
Milde himmel.
Rektor, beklager at jeg bare stormet inn.
Jeg håpet vi kunne snakke litt?
Vanlig praksis er å vente på den andre siden av døren.
- Det er min feil. - Det er det, ja.
I tillegg er jeg ekstremt opptatt i dag
og har ikke tid til møter, Mrs...
Burkett. Jeg er... Judith Burketts svigerdatter.
- Kanskje du husker henne? - Selvsagt.
Judith Burkett er en av våre mest sjenerøse velgjørere.
Ja. Hun hilser.
Hyggelig å møte deg. Maya.
Neville Lockwood.
Så...
Mannen din...
Joe Burkett.
Jeg kondolerer så meget.
Mannen din var en av våre mest elskede elever.
Hvis du er interessert i at vi lager en minnepris til ære for Joe...
Jeg er faktisk her av en annen grunn.
Jeg ville spørre deg om ei dame som heter Claire Walker.
Hun besøkte deg med sønnen sin for noen måneder siden.
- Ja, jeg beklager. Hva gjelder dette? - Husker du at du snakket med henne?
- Det gjør jeg ikke. - Men hvis du bare tenker tilbake.
Mrs. Burkett, jeg er rektor ved en av de mest prestisjefylte skolene i landet.
Foreldre overgår hverandre for å sikre plass til guttene sine.
Jeg møter flere titalls hver måned.
Claire var ikke interessert i å sende barna sine til en snobbete kostskole.
Hun ville vite noe.
Og jeg er ganske sikker på at du husker den samtalen.
Jeg aner ikke hva du snakker om.
- Jeg tror du lyver. - Hva behager.
Jeg tror du vet hva jeg snakker om.
Claire var søstera mi. Hun ble drept dagen etter hun var her.
Så hva enn du fortalte henne, hva enn det var hun undersøkte,
er det en årsak til at hun ikke er hjemme med familien nå.
- Jeg må be deg om å gå. - Ikke før du svarer på spørsmålene mine.
Jeg er ikke forpliktet til å stille din nysgjerrighet, kaptein Stern.
Ja, jeg vet hvem du er.
Påminn meg...
Var det ikke Burkett-penger som betalte for den nye vitenskapsfløya?
Jeg og Judith står hverandre nær.
Jeg kan foreslå at hun slutter å donere helt.
Jeg vil bare ha svar, og så drar jeg.
Søsteren din var her sent i fjor.
Først lot hun som hun ville ha en plass til sønnen.
Men hun gikk snart over til andre spørsmål.
Om en av våre tidligere elever.
Theo Mora.
Har du kontaktinformasjon hans?
- Det er viktig at jeg får tak i ham. - Det blir utfordrende.
Theo døde mens han fortsatt var elev her for over 25 år siden.
Jeg er overrasket over at mannen din aldri har nevnt ham,
gitt deres vennskap.
Ja, og den er lignende.
- Den er ganske fin. - Ja.
Her er han.
Kom, da.
- Hei. - Alt i orden?
- Ja, bra. - Bra.
Jeg sa at det er sjeldent brudgommen ringer meg
for å organisere møtet.
Uansett, det er fint å ha dere her.
Da vi snakket på telefonen, hadde du spesifikke ideer...
Unnskyld oss. Sami?
Hva er det?
- Hva er det? - Det går bra. Ikke ta på meg.
Hva er det?
Du skremmer meg. Vær så snill. Hva er det?
Gå vekk. Det er noe jeg må fortelle deg.
- Ok? - Ok.
- Vil du ikke gjøre dette? - Jo, så klart. Jeg må bare...
- Jeg må bare si noe, ok? - Ok.
Hva er det?! Sami, du skremmer meg.
Vær så snill. Hva?
Jeg kan ikke gjøre dette.
Beklager.
Hva mener du med at du ikke...? Sami!
Hvordan døde Theo?
Om jeg sier jeg foretrekker å ikke dele den informasjonen,
antar jeg at du vil reagere med mer klumsete økonomisk press?
For guttens families skyld,
kan du love meg at informasjonen ikke kommer videre?
Theo døde av alkoholforgiftning.
Drakk han seg i hjel?
Fotballaget hadde en stor seier.
Humøret var på topp. Alle ville selvsagt feire.
Det ble drukket.
Unge gutter langt hjemmefra.
Det gikk for langt.
Theo må ha blitt skilt fra gruppen.
De fant ham neste morgen.
Det var et forferdelig sjokk.
Den 8. juni 1996.
8. juni...
Det er seks uker før Andrew Burkett døde til sjøs.
Reagerte du ikke på at to elever døde så nær hverandre?
- Tror du det var et sammentreff? - Nei.
Nei. Før jeg ble rektor, var jeg mattelærer.
Ekspert på bivariat data, lineær regresjon, standardavvik.
Jeg vil påstå at det gir meg bedre innsikt enn de fleste i sannsynlighetsregning.
Det var selvsagt ikke noe sammentreff.
Hva tror du skjedde?
Oddsen for at to elever fra en eliteskole for gutter
dør med få måneders mellomrom, er svært lav.
Oddsen for at de gikk i samme klasse, er enda lavere.
Samme fotballag, vel, det er langt mer enn et sammentreff.
Men det er når du legger til den siste faktoren i ligningen
at muligheten for at alt det er tilfeldig, treffer null.
Og hva er det?
Theo Mora og Andrew Burkett var bestevenner.
Så du tror Andrew hoppet pga. det som skjedde med Theo?
Det stemmer.
Var det alt?
Eller har du flere smålige trusler å komme med?
Husker du hvem andre fra laget var på båten?
- Andrew og Joe, så klart. - Ja.
En gutt ved navn Christopher Swain
og sikkert flere gutter fra laget også.
Mrs. Burkett,
det som skjedde med Theo, var en tragedie, ikke et mysterium.
Jeg forstår at du sørger dypt
og kanskje finner mønstre der de ikke finnes.
Her nede på slagmarken for høyere utdanning
er det ingen skjulte fiender eller forseggjort lureri.
Bare gutter som er gutter.
Overlat de militære sammenligningene til poesiprofessorene.
Du høres bare dum ut.
- Dårlig timing. - Vet du hvor Abby er?
Hun løy, sa hun skulle til en kompis, og nå svarer hun ikke.
- Daniel sier at han ikke aner. - Hun ringte meg i sted.
Sa hun hva hun skulle?
Maya, jeg er faren hennes.
Hun sa hun hadde sporet opp Claires sønn. Han hun adopterte bort.
Hvor? Hvordan fant hun ham?
- Ok, hør... - Var det du som sa det?
- Nei. Eddie, det viktigste... - Faen ta...
TOPPSPISS DØDE TRAGISK TAP AV LOVENDE IDRETTSUTØVER
TRAGISK ULYKKE
FORELDRENE JAVIER OG RAISA...
Mora...
JAVIER MORA - HAGEVEDLIKEHOLD
Hei. Beklager å forstyrre.
Jeg er Maya Stern. Jeg håpet å få snakke med deg om din sønns død.
Hvorfor skulle jeg snakke med en fremmed om det?
Nei. Mannen min var en Burkett.
- Du har en vakker familie. - Takk.
Det er Theo og Paul.
Adam. Han er kirurg.
Og Javier, mannen min.
Han gikk bort for et par år siden.
Kondolerer.
Han jobbet som gartner.
Mr. Lockwood var en av kundene hans.
Mr. Lockwood, rektoren?
- Vær så god. - Takk.
Det var Lockwoods idé, vet du,
å gi stipend til Theo.
De ville ha en mer mangfoldig elevgruppe, og...
...jeg visste det var for godt til å avslå.
Men selv da Javi først nevnte det...
...var jeg redd.
- Du følte deg som en særing. - Jeg var en særing.
Det var ikke problemet.
Jeg ville bare ikke at Theo skulle føle det sånn.
Jeg ville ikke at han skulle mobbes.
- Skjedde det? - Nei.
Han stortrivdes der.
Så populær.
Han gjorde det bra i timene, best i idrett.
Og jeg følte meg dum for at jeg hadde bekymret meg.
Og så...
...banket det på døra.
Man kan ikke forberede seg på det.
De sa det var en overdose
av alkohol.
Jeg sa: "Theo drikker ikke."
Og de så på meg som om jeg var ei teit mor.
Mannen min sa alltid
at det må ha vært noe annet.
Og jeg visste det i den begravelsen,
da jeg så alle gutta i blazere,
alle ansatte stilt opp med bøyd hode:
De rike beskytter hverandre.
Spurte du de andre gutta om det?
Som Joe eller Andrew?
Jeg likte Andrew.
Han var ikke som de andre.
Han gråt faktisk i begravelsen.
Han og en annen gutt.
- Noe med Christopher... - Christopher Swain?
Det stemmer.
Jeg hørte at Andrew døde på båten.
Burkett-familien sier det var en ulykke.
Ja. Andre sa det var på grunn av Theo,
at det var sorg.
Men sorg får ikke en gutt til å hoppe i havet.
Skyldfølelse gjør det.
Hei, dette er Abby. Legg igjen en beskjed...
Corey?
Det må da være et bedre system.
- Hei. - Hepp.
Jeg så du ringte.
Vet noen at du er her? Fulgte noen etter deg?
Ikke nå som du har sluttet med det.
Hva handler dette om?
Du hadde rett angående Tommy Dark.
TOMMY DARK VISER FREM STORFISK
Han er som sunket i jorda.
Akkurat.
Men for en måned siden
unnlot han å betale for en lagerplass han leier.
Lagerplass?
- For hva? - Det lurer jeg også på.
- Dette er Kierce. Legg igjen en beskjed. - Det er Marty.
Verken du eller P.J. Dawson kom til avhør.
Det gjør ham offisielt til mistenkt.
Men du sa du skulle være tilbake nå. Jeg håper alt er i orden.
Jeg håper du vet at du kan ringe meg om du vil snakke, eller ta en øl eller...
Jeg lover å ikke bestille proteinshake.
Jeg vet du sa at dette ikke angår meg, men jeg er bekymret.
Jeg skal finne P.J., sjekke leiligheten hans, dra til faren
og dra ham hit etter øret, om nødvendig. Så...
Ja, jeg sier ifra.
- Faen heller. - Nei, jeg lover, jeg vil bare prate.
- Jeg beklager det der. - Gjør du det?
Var det en grunn til at du kom, slo meg i fjeset og stakk,
eller var du bare i dårlig humør?
Jeg fant ut at du møtte dattera mi i skjul.
Jeg vet du snakket med henne, at hun kom hit.
Jeg er her nå fordi dattera mi er borte med sønnen din.
- Sønn? - Jeg antar at du fortalte henne om ham.
Og selv om jeg syns det er veldig upassende,
er jeg faren hennes, og jeg burde vite hvor hun er. Så bare
fortell meg hva du sa til henne.
Jeg visste ikke at jeg hadde barn før ditt barn glapp det ut av seg.
Jeg aner ikke hvor noen av dem er.
Så det er en gutt.
Så du har nettopp funnet ut at du har et barn,
men du har ikke gjort noe for å finne ham?
Hva skal jeg gjøre? Troppe opp på døra og si: "Fint å møte deg"?
Noe sånt, ja.
Lett for deg å si. Du har barn. Du vet hvordan det funker.
Hva da?
Jeg visste ikke at han fantes for en uke siden.
Jeg er ikke flink med folk generelt.
Den eneste jeg har likt meg med, er Claire, og det var for mange år siden...
Hva kan vel jeg gjøre?
Hvem enn han er, er han voksen med familie og eget liv.
Han trenger ikke at jeg kommer ramlende og forstyrrer alt.
Abby, hvor er du?
Nei, jeg er ikke sint. Jeg vil bare vite at du er trygg.
Greit, vi ses hjemme.
Glad i deg.
Fant henne.
Du er kanskje mindre iøynefallende uten solbriller og caps.
Tilgi meg hvis jeg ikke tar råd fra noen som pleier å sprenge ting fra helikopter.
Flott.
Jeg foretrekker å utføre ulovlige aktiviteter bak en skjerm.
Sami.
Jeg fikk meldingen din.
Gi meg én god grunn.
For ikke å drikke eller ikke hoppe?
Hva sa de?
Herregud.
Så leit, Sami.
Det...
Det finnes ingen kur. Det er bare...
...mer og mer av dette til jeg er ferdig.
Hvordan kan jeg stifte familie nå?
- Molly er en sterk kvinne. - Hun burde ikke trenge å være det!
Det burde være meg. Jeg burde være den...
Ikke sant?
Helvete. Selvfølgelig, jeg fikk det endelig til.
Jeg køddet det til så lenge.
Jeg fikk det endelig til. Og nå er det bare...
Jeg kan ikke gjøre det.
Hvorfor føles det som om du utelater noe?
Kom igjen, Corey.
Hemmeligheter passer deg ikke.
Jeg er med på dette nå.
Og jeg må vite nøyaktig hva Claire visste.
Hva har du skjult for meg?
Ok.
Vi snakker om kriminalitet på tvers av hele Burketts farmasøytiske avdeling.
Joe, Judith, Neil, hele styret må ha visst det.
En gutt døde i India.
Tre år gammel.
Jeg kjenner ikke detaljene, men jeg vet at han hadde en infeksjon, fikk feber
og ble behandlet av Burkett-antibiotika.
Og innen de innså at den ikke funket,
var det for sent for ham.
Den gutten er bare ett offer.
Det er flere dødsfall. Problemer med avhengighet.
Grusomme bivirkninger. Alt fra Burkett-medisiner.
Selv om bare halvparten er sant, burde det begrave dem.
Men det gjør det ikke, for Burkett-familien vet at de
kan gjemme seg bak penger og advokater og avlede oppmerksomheten.
Men hemmeligheten Claire snublet over,
er annerledes.
Den er stor. Større enn tukling med medisiner.
Og den har vært knyttet til Tommy Dark,
og jeg tror den kan styrte hele
det råtne imperiet deres.
Kom.
Det er pappa. Ring meg øyeblikkelig!
Tekst: Anniken Einan