‫מה לעזאזל?‬
‫לכאן!‬
‫כך תמיד היה, וכך תמיד יהיה.‬
‫- הרלן קובן: הטעות כולה שלך -‬
‫- כיום -‬
‫"אל תבכו עליי, כי לא הלכתי.‬
‫"אני הרוח שמרעידה את עץ האלון האדיר‬
‫"אני הגשם העדין שנופל על פניכם.‬
‫"אני פרח האביב‬
‫"שצומח מבעד לאדמה האפלה.‬
‫"אני קול הצחוק מהמעיין ההררי."‬
‫"גם אם אלך בגיא צלמוות, לא אירא.‬
‫"שבטך ומשענתך המה ינחמוני."‬
‫נטמין את אחינו באדמה.‬
‫עפר לעפר‬
‫אפר לאפר‬
‫אבק לאבק.‬
‫ג'ו ברקט.‬
‫מאיה סטרן.‬ ‫-צבא?‬
‫לא. אני בתחפושת.‬
‫גם אני. פינגווין.‬
‫משכנע ביותר.‬
‫אז מאחר ששנינו במסיבת הצדקה המגוחכת הזאת,‬
‫תרשי לי לקנות לך משקה?‬
‫מהבר החופשי?‬
‫תזמיני מה שתרצי. על חשבוני.‬
‫כדאי שאזהיר אותך.‬
‫בעוד 11 שעות, אהיה בטיסה בחזרה לבסיס.‬
‫אם כך, כדאי שננצל את הזמן שיש לנו...‬
‫קפטן.‬
‫לא! ג'ו!‬
‫ג'ו!‬
‫בואי, יקירתי.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן, תודה, שיין.‬
‫הבלש קירס.‬ ‫-מאיה, זה מצוין. אלו פשטידות?‬
‫באת לקייטרינג,‬ ‫או כדי לומר שמצאת את הרוצח של בעלי?‬
‫אימו של ג'ו הזמינה אותי.‬
‫לא ציפיתי לזה מפסיכיאטרית.‬
‫לא היום, אבל יש כמה דברים‬ ‫שאבדוק איתך לגבי ליל התקיפה.‬
‫נתתי לך שלוש הצהרות,‬ ‫ואתה לא מתקרב לתפיסה שלהם.‬
‫השרוך שלך פרום.‬
‫למה הזמנת את הבלש ההוא?‬
‫רציתי שהוא יראה מי ג'ו היה.‬
‫שהוא היה חשוב.‬
‫שאחיו ואחותו אהבו אותו.‬
‫שהוא גדל בבית הגדול הזה‬
‫כאן הוא בילה את ילדותו.‬
‫את מחזיקה מעמד?‬
‫אני מתאבלת.‬
‫איבדתי את אהבת חיי.‬
‫לא, אני מתאבלת.‬
‫משהו נוסף קורה איתך.‬
‫אני בסדר.‬
‫לא אלחץ עלייך היום, אבל כדאי שתלכי לטיפול.‬
‫את מתמודדת עם המון דברים.‬
‫קודם איבדת את אחותך.‬
‫עכשיו את ג'ו.‬
‫וכל הסיפור עם הצבא.‬
‫כדאי שאטפל באורחים.‬
‫מי הציע לדקלם מזמורים?‬
‫מי את חושבת?‬
‫אמרתי להם עשר פעמים‬ ‫להשמיע את "הדלתות". להשמיע...‬
‫"נירוונה".‬
‫להשמיע "נירוונה"? בהלוויה?‬
‫את יודעת כמה כסף הם הוציאו?‬ ‫-נו?‬
‫הארון עלה יותר מהמכונית שלך.‬
‫טוב, זה לא אומר הרבה.‬
‫אני לא רוצה לעזוב אותך.‬
‫אהיה בסדר.‬
‫תראי, אני יודעת שאת חושבת שתסתדרי, אבל...‬
‫גם בשלוש לפנות בוקר, אם תהיה לך נפילה...‬
‫כן?‬
‫זה מזכיר לי, יש לי משהו בשבילך.‬
‫זאת...‬
‫מסגרת דיגיטלית לתמונה.‬
‫זה מקרין תמונות שלך ושל המשפחה.‬
‫טוב...‬
‫כבר העליתי כמה תמונות שלך,‬ ‫של ג'ו, לילי והמשפחה.‬
‫אבל... זה לא כל מה שזה.‬
‫מוכנה?‬
‫רוצה לראות את הריקוד המגניב הזה שוב?‬ ‫-בבקשה.‬
‫את יכולה, הכול מצולם כאן.‬
‫במצלמה נסתרת...‬
‫שמצלמת כשיש תנועה.‬
‫למה קנית לי מצלמה סודית?‬
‫כדי שתוכלי להשגיח על לילי כשאת לא כאן.‬
‫כשהיא עם איזבלה?‬
‫בדיוק. מצלמת מטפלת.‬
‫אני בטוחה שאיזבלה נהדרת, אבל...‬
‫לא יזיק לפקוח עליה עין.‬
‫אווה, המשפחה שלה ושל ג'ו מכירות שנים רבות.‬
‫ובכן, אשים את זה בחדר המשחקים שלה.‬
‫היי.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫מוכן לשיעור הבא?‬
‫כן, בכיף.‬ ‫-קדימה.‬
‫טוב, אתה תהיה הטייס היום.‬
‫בסדר?‬
‫תפנה קצת שמאלה.‬
‫בסדר גמור.‬
‫יופי.‬
‫תסתכל לעבר האופק.‬
‫זו חתיכת שריטה במרפק שלו.‬
‫זה מה שמלמדים במשטרה הצבאית?‬ ‫-כיוונתי למרפק שלו.‬
‫רוצה סיבוב?‬ ‫-לא.‬
‫לא רוצה להביך אותך.‬
‫מתי חזרת לעבודה?‬
‫לפני שלושה ימים.‬ ‫-טוב.‬
‫מה?‬
‫שום דבר.‬ ‫-מה אני אמורה לעשות?‬
‫לשבת בבית ולבהות בקיר?‬
‫לא. אבל, את יודעת...‬
‫לילי?‬
‫זה האבל שלי, שיין.‬
‫אנו צריכים קצת נורמליות.‬ ‫-טוב.‬
‫תשמעי, דיברתי עם החבר'ה...‬
‫קדימה.‬ ‫-אולי נבוא לבקר בסופ"ש?‬
‫לא משהו מטורף. נשתה קצת ונארח לך חברה.‬
‫אז מוקדם לי מדי לחזור לעבודה...‬
‫אבל מותר להשתכר?‬
‫שלום?‬
‫אימא!‬
‫היי! ילדה טובה.‬
‫היי.‬ ‫-היי, מאיה.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כמובן, עשינו חיים. נכון, לילי? כן?‬
‫עשינו...‬
‫מלאכים.‬ ‫-נכון.‬
‫עשית מלאכים?‬
‫אולי תראי לאימא?‬ ‫-קדימה.‬
‫בואי איתי.‬
‫לכי. רק דקה.‬
‫היא דיברה על גן העדן, אז אני...‬ ‫-זה בסדר.‬
‫תשמעי, את יכולה ללכת.‬
‫זה בסדר. אלך לראות את המלאכים המדהימים.‬
‫נתראה, יקירתי.‬
‫ילדה פיקחית!‬
‫ואו! תראי לי.‬
‫תראי לי.‬
‫אני מנצחת.‬ ‫-ילדה גדולה.‬
‫מוכנה?‬
‫ואו.‬
‫טוב, לילי.‬
‫ארוחת בוקר. בואי לשבת.‬
‫שבי בכיסא שלך.‬
‫ילדה טובה. קחי.‬
‫היי, ג'ודית.‬
‫אני ממהרת לעבודה, אתקשר אח"כ.‬
‫אולי תבואי לפרנווד בסופ"ש, עם לילי?‬
‫זה נחמד מצידך.‬
‫אני לא יכולה בסופ"ש, קבעתי עם חברים.‬
‫היא הייתה כאן הרבה, מאיה, כשנסעת.‬
‫את לא רגילה להיות אימא במשרה מלאה,‬ ‫אבל ילדים זקוקים לשגרה.‬
‫אני יודעת.‬
‫אתקשר אלייך אחר כך ונקבע ליום אחר.‬
‫טוב, תתקשרי אליי אחר כך.‬
‫אני רק רוצה בטובתה של לילי.‬
‫טוב, ביי.‬
‫לא ייאמן.‬
‫לילי.‬
‫ראית את אבא?‬
‫אבא.‬ ‫-ראית את אבא אתמול, כשלא הייתי כאן?‬
‫הוא בא לכאן וחיבק אותך...‬
‫הוא הושיב אותך עליו?‬
‫טוב... אימא מדברת שטויות, סליחה.‬
‫לעזאזל.‬
‫גברת ברקט?‬
‫אוכל לדבר איתך?‬
‫עכשיו?‬ ‫-כן, עכשיו.‬
‫אראה לך משהו.‬
‫מה זה?‬
‫זו מצלמה.‬
‫צילמת אותי?‬ ‫-תסתכלי.‬
‫את עוקבת אחריי?‬ ‫-תסתכלי.‬
‫איך את מסבירה את זה?‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫האיש הזה, ראית אותו? ראית מי הוא?‬
‫מי?‬ ‫-מה זאת אומרת, מי?‬
‫זה ג'ו, איך זה יכול להיות?‬ ‫-בבקשה, גברת ברקט, את מפחידה אותי.‬
‫תסתכלי. זה ג'ו, לעזאזל.‬
‫הוא מת, איזבלה.‬ ‫-את מכאיבה לי.‬
‫הוא מת, ורואים אותו במצלמה כשהיית בבית.‬
‫אימא!‬
‫זה בסדר, יקירתי. תחזרי לצפות בתוכנית.‬ ‫קדימה, זה בסדר.‬
‫הכול טוב.‬
‫אני רוצה תשובות.‬
‫אני צריכה מים.‬
‫אוי, לעזאזל!‬
‫לעזאזל!‬
‫מה לעזאזל קרה?‬
‫ריססו אותי בגז פלפל.‬
‫גז פלפל?‬ ‫-כן, המטפלת שלי.‬
‫את רצינית?‬
‫לא. אני קומיקאית מוכשרת.‬
‫הקהל אוהב את המערכון "מטפלת וגז פלפל".‬
‫בסדר, מאיה. זו עבירה חמורה.‬
‫אלוהים.‬ ‫-את בסדר?‬
‫אפשר לשאול מה גרם לזה?‬
‫ראיתי משהו במצלמת המטפלת.‬
‫ושאלתי אותה על זה.‬
‫טוב, מה ראית?‬
‫זה יישמע מטורף.‬ ‫-תגידי לי.‬
‫זה נעלם.‬
‫נעלם?‬ ‫-כרטיס הזיכרון נעלם.‬
‫טוב.‬ ‫-היא כנראה לקחה אותו.‬
‫אחרי שהיא ריססה אותך בגל פלפל?‬ ‫-כן.‬
‫מה היה בו?‬
‫ג'ו.‬
‫ג'ו. אז זה היה...‬
‫זו הקלטה ישנה.‬ ‫-לא, זה היה מאתמול.‬
‫את יודעת ש...‬
‫זה לא ייתכן.‬ ‫-הוא לבש את החולצה הירוקה,‬
‫שלא נמצאת בארון שלו, וגם נעליו לא שם.‬
‫את בטוחה שזה היה ג'ו, מאיה?‬
‫הוא הלך ללילי והיא חיבקה אותו.‬
‫שאלת את לילי?‬
‫היא אמרה שהוא לא היה כאן.‬
‫את יודעת...‬
‫אבל עושה דברים מוזרים.‬ ‫-זה לא אבל.‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אני בסדר, רק...‬
‫טוב.‬ ‫-רצית לשאול אותי כמה שאלות?‬
‫כן, אם את בסדר עכשיו.‬
‫תודה.‬
‫בהצהרה הראשונית שלך בליל התקיפה, אמרת ש...‬
‫שני צעירים רעולי פנים צצו לפתע...‬
‫בפארק, על אופנועי שטח.‬ ‫-כן.‬
‫ואז אמרת שהם עצרו מולכם‬
‫וניסו לקחת את התיק שלך.‬
‫נכון.‬
‫כן, ואז...‬
‫ואז אמרת...‬
‫התנגדתי.‬
‫פרץ מאבק.‬
‫אחד מהם החזיק את התיק שלי ולא הרפה,‬ ‫ואני נדחפתי.‬
‫נפלתי לאחור.‬
‫הם דרשו שג'ו ייתן להם את הארנק שלו,‬ ‫והוא סרב.‬
‫לפתע, משום מקום...‬
‫הוא שלף אקדח.‬
‫ניסיתי להזעיק עזרה.‬
‫אבל לפני שהספקתי, שמעתי...‬
‫כשהגעתי לג'ו‬
‫הוא היה על הקרקע.‬
‫גסס.‬
‫ג'ו!‬
‫מלבד תיאור מפורט מאוד של החשודים,‬
‫אמרת לנו שהנער בנעלי הנייקי האדומות‬
‫נשא אקדח גלוק 17 בקוטר תשעה מ"מ.‬
‫זה מרשים מאוד.‬
‫לזהות נשק ככה.‬
‫היה לי כזה.‬
‫בחו"ל.‬
‫את מתגעגעת לצבא?‬
‫אהבתי להילחם.‬
‫האדרנלין.‬
‫הפחד.‬
‫זה היה ממכר.‬
‫אבל זה נגמר.‬
‫כידוע לך, למרות שלא מצאנו את הנשק עצמו,‬
‫מצאנו שלושה קליעים בגופו של בעלך‬
‫ושלושה תרמילים בזירת האירוע‬ ‫שמתאימים לגלוק 17.‬
‫יש לך רובים, נכון, מאיה?‬
‫כן,‬
‫חלקם נמצאים כאן?‬
‫הם כאן.‬
‫אי אפשר להגיע אליהם, בטח שלא לילי.‬
‫ובכן, איך פותחים את זה?‬
‫טביעת אצבע.‬
‫ואו.‬
‫זה אוסף מרשים למדי.‬
‫למישהו נוסף יש גישה אליהם?‬ ‫-לא.‬
‫לג'ו הייתה גישה.‬
‫מה זה?‬
‫זה עתיק.‬
‫מושבת.‬
‫גלוק 17?‬ ‫-כן.‬
‫זה האקדח היחידי שלך?‬
‫כן, היחידי.‬
‫והוא רשום באופן חוקי כמושבת.‬
‫כפי שאתה בוודאי יודע.‬
‫די עם המשחקים, תגיד לי מה אתה רוצה.‬ ‫-מה שאני רוצה, מאיה...‬
‫זה לבדוק אותו. קדימה.‬
‫אתה חושב שהרגתי את בעלי?‬
‫לא, מאיה.‬
‫קברת אותו. הייתי שם.‬
‫אז הוא לא נראה במצלמת המטפלת.‬
‫היי.‬
‫היי, מותק. איך היה היום שלך?‬
‫כן, בסדר.‬
‫ובכן, אני אומרת "טוב",‬ ‫אבל ילד בן שש אמר "שמוק" הבוקר.‬
‫התקשרתי להורים שלו.‬
‫הם היו שמוקים?‬
‫בהחלט כן.‬
‫כן.‬
‫אז הערב, הכנת את נעלי הריקוד?‬
‫כמובן.‬
‫טוב, אל תשכחי. שש בערב.‬
‫כן, זה הצידה, ביחד. הצידה, טפיחה.‬
‫הצידה, ביחד. כן?‬
‫אוהבת אותך.‬
‫גם אני אוהב אותך. ביי.‬
‫יש ישיבת מנהלה ב-14:45.‬
‫זה ביומן שלך.‬
‫איזה אושר.‬
‫סליחה.‬
‫כלתי.‬
‫את מסכימה להצעה שלי?‬
‫לא.‬
‫יש לי שאלה לגבי ג'ו.‬
‫מה זה?‬
‫כשאת...‬
‫כשהלכת לראות אותו‬
‫כדי...‬
‫לזהות את הגופה שלו.‬
‫כן.‬
‫איך הוא נראה?‬
‫למה את שואלת אותי דבר כזה?‬
‫"איך הוא נראה?" איזו מין שאלה זאת, מאיה?‬
‫כי לא ראיתי את הגופה שלו.‬
‫מאיה, בבקשה. אני מפצירה בך ללכת לטיפול.‬
‫יש לי עמית מעולה במרפאה שמתמחה באבל.‬
‫אני לא זקוקה לטיפול.‬
‫בבקשה...‬
‫תגידי לי איך הוא נראה.‬
‫זה לא מלווה בסטיגמה, מאיה.‬ ‫-ג'ודית.‬
‫הוא נראה כמו מה שהוא היה.‬
‫יפהפה.‬
‫אבל גופה.‬
‫כל מה שעשה אותו ג'ו...‬
‫נעלם.‬
‫- תחנת משטרת וינהרסט -‬
‫טוב, תודה.‬
‫כן, טוב.‬ ‫-כן.‬
‫להתראות.‬ ‫-תודה, כן.‬
‫אלוהים.‬
‫- זה קרה שוב -‬
‫חתול?‬
‫כן, משום מקום. הוא קפץ, אני סטיתי.‬
‫ואז פגעתי בגדר.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן. לא נפגעתי, בניגוד למכונית.‬
‫אוכל לקבל רכב חלופי?‬ ‫-סביר להניח.‬
‫אבל, סאמי, פשוט אשאל ‬
‫בחייך, פאם.‬
‫היו לך קשיים.‬
‫אני יודעת שהתגברת עליהם.‬
‫אבל כולנו עלולים...‬ ‫-אני פיכח כבר 1278 ימים.‬
‫את יודעת כמה זמן זה? כמעט שלוש שנים וחצי.‬
‫אתה מתחתן.‬ ‫-אז?‬
‫בחייך, סאמי.‬
‫אתה בטוח שהחתונה לא מחזירה זיכרונות קשים‬ ‫ממה שקרה בפעם שעברה?‬
‫זה היה חתול.‬
‫זו הייתה תאונה.‬
‫זה היה אירוע יוצא דופן.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫אצמיד לך שותף בחקירת ג'ו ברקט.‬ ‫-לא, תפסיקי.‬
‫מרטי מק'גרגור. הוא צעיר, הוא פיקח,‬
‫והוא ירוויח מחכמתו של גבר מבוגר.‬ ‫-אז ילד הוא השמרטף שלי?‬
‫אל תראה אותו כשמרטף.‬
‫תראה אותו כמישהו שעוזר לך להתרחק מחתולים.‬
‫אלוהים, זה ממש מרגש.‬
‫אני ממש נלהב להיות...‬
‫אני חושב שנהיה צוות טוב מאוד.‬
‫אלוהים.‬ ‫-אתה נלהב?‬
‫כן. אני נלהב. ממש נלהב.‬
‫פינת מרגריט.‬
‫כאן אירעה התקיפה.‬
‫אתה יודע מי הייתה מרגריט?‬
‫ציירת, לא?‬ ‫-לא.‬
‫שליטת דנמרק, נורווגיה ושוודיה במאה ה-14.‬
‫אתה בוודאי חושב...‬
‫למה יש לה פינה‬
‫בפארק בבריטניה?‬
‫כן, למה?‬
‫אין לי מושג.‬
‫אבל יש לה.‬
‫וכאן ג'ו ברקט נרצח‬
‫בלילה של ה-12 בחודש.‬
‫אשתו היא העדה היחידה.‬
‫קדימה.‬
‫היא עזבה את הצבא בנסיבות שנויות במחלוקת.‬ ‫-כן, זה היה...‬
‫משהו שקשור לחשיפת פשע, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫היא הרגה אזרחים חפים מפשע,‬ ‫קורי המתריען הדליף את הפרטים.‬
‫אנשים רצו שהיא תלך לכלא, אני זוכר.‬ ‫-כן.‬
‫כן, ואז...‬
‫והיום...‬
‫היא טענה שראתה את בעלה המת, כשהוא בחיים.‬
‫מה?‬ ‫-כן.‬
‫הצד הנחמד שבי אומר...‬
‫היא מתאבלת.‬
‫היא איבדה את אחותה ואת בעלה בתוך זמן קצר‬
‫והיא מדמיינת דברים, אבל...‬
‫הצד הציני שבי אומר‬
‫אם היא אשמה במעשה,‬ ‫אולי היא רוצה שנחשוב שהיא משתגעת.‬
‫אתה יודע.‬
‫כדי להפחית מהאחריות שלה.‬
‫יש לה מניע?‬ ‫ובכן...‬
‫המניע לא תמיד ברור. אנחנו מחפשים.‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו מוצאים סיבות.‬ ‫-טוב.‬
‫משפחה עשירה. כלומר,‬ ‫חברת "ברקט גלובל אנטרפרייזס". כסף!‬
‫היא אמורה לקבל סכום גדול?‬
‫קצת מביטוח חיים.‬
‫רוב הכסף עובר לקרן נאמנות של הבת שלהם,‬ ‫אבל כל זה...‬
‫סוכם מראש לפני שנים.‬
‫אז...‬
‫אולי זה בדיוק כמו שהיא אומרת.‬
‫שני נערים על אופנועים.‬
‫כן... כן.‬
‫לכן צריך בדיקה בליסטית לאקדח שלה.‬
‫נכון.‬
‫כן, טוב. אטפל בזה.‬ ‫-כן.‬
‫וכשאתה שם, תבדוק לגבי הקליעים.‬
‫ביקשתי בדיקת התאמה‬ ‫כדי לברר אם האקדח של הרוצח,‬
‫קשור לאירועים אחרים.‬
‫בליסטיקה, קליעים. כן, קאפ.‬ ‫-היי...‬
‫לא. לעולם אל תעשה את זה שוב.‬ ‫-טוב, רק... בלי "קאפ".‬
‫מה... מה זה?‬
‫זה שוקולד, חלבון מי גבינה, תרד וקצת בננה.‬
‫רוצה?‬
‫אתה צריך...‬ ‫-אני צריך, כן. טוב...‬
‫נתראה ב...‬ ‫-כן.‬
‫שאלוהים יעזור לי.‬
‫- איזבלה -‬
‫שלום, הגעתם לאיזבלה.‬ ‫אנא השאירו הודעה ואחזור אליכם.‬
‫תתקשר לצ'ארלי.‬
‫- צ'ארלי, גנן בפרנווד -‬
‫הלו?‬ ‫-צ'ארלי, זו מאיה.‬
‫ראית את איזבלה אצלך?‬
‫כן, אני חושב שראיתי אותה חוזרת לא מזמן,‬ ‫היא כנראה בבית שבמתחם.‬
‫טוב. תודה, ביי.‬
‫בואי.‬
‫כן.‬
‫היי, לילי ודודה מאיה.‬ ‫-היי, דן.‬
‫מזמן לא התראינו.‬
‫מצטער, דודה מאיה.‬
‫אבא שלך כאן?‬ ‫-כן, בפנים.‬
‫כן, בואי.‬
‫היי.‬
‫קדימה, תמצאי את אבי.‬
‫היי, לילי. שלום.‬
‫תמיד מדהימה.‬
‫- קלייר ווקר‬ ‫לנצח בלבנו -‬
‫אדי.‬ ‫-היי.‬
‫תוכל לשמור על לילי לשעה?‬
‫אני צריכה לדבר עם מישהו.‬
‫כן, שיהיה.‬
‫דודה מאיה!‬ ‫-אבי!‬
‫אבוא לראות אותך היום.‬
‫אולי במחצית השנייה.‬ ‫-את לא חייבת.‬
‫אני רוצה.‬
‫איך תגיעי לשם?‬ ‫-מה את חושבת?‬
‫עם הדבר הזה ביד?‬
‫משקה אחד. אני בסדר.‬
‫אני לא שותה ונוהג, מאיה. זה משקה אחד.‬
‫אדי.‬
‫מספיק גרוע שהילדים גרים בבית‬ ‫שבו אימם נרצחה.‬
‫הקופסאות...‬
‫אוציא אותן מכאן.‬
‫אני מטפל בזה.‬ ‫-אתה אומר את זה כבר שבועות.‬
‫אולי תביני כשתתחילי לזרוק חפצים של ג'ו.‬
‫עכשיו את מבינה את ההרגשה.‬
‫בבקשה, תן לי לעזור.‬
‫אשתי, הבעיה שלי.‬ ‫-כן, והאחות שלי, אדי.‬
‫זה יותר חזק מנישואים.‬
‫אני יודעת שלא הייתי כאן הרבה‬ ‫כמו שהיא רצתה.‬
‫אבל יצאת להציל את העולם?‬
‫היא שנאה שלא היית כאן. את יודעת את זה.‬
‫היא דאגה שכל סכסוך באיזה חור שנסעת אליו‬ ‫יהיה האחרון שלך,‬
‫ושיום אחד היא תקבל טלפון שיבשר לה על כך.‬
‫אבל ההפך קרה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫למה אתה בפרנווד?‬
‫עדכנתי את ג'ודית. מה קורה עם המטפלת?‬
‫טוב.‬
‫אפגש עם איזבלה עכשיו כדי לדבר על זה.‬
‫מה תשאלי אותה?‬
‫אם היא ראתה את ג'ו.‬
‫למה היא לקחה את כרטיס הזיכרון.‬ ‫-די, מאיה.‬
‫שמע, אני יודעת.‬
‫אולי אני באמת משתגעת.‬
‫אבל היא ראתה את מה שראיתי.‬
‫ועכשיו היא מסרבת לדבר איתי.‬
‫לבוא איתך?‬
‫לא, תודה.‬
‫טוב. תהיי זהירה.‬
‫הוא מת, מאיה.‬
‫ג'ו.‬
‫את יודעת את זה.‬
‫להתראות.‬
‫איזבלה, זאת מאיה.‬
‫תפתחי את הדלת.‬
‫בבקשה. אני רק צריכה לדבר איתך על ג'ו.‬
‫אני יודעת שאת כאן.‬
‫איזבלה!‬
‫אני רואה את הרגליים שלך.‬
‫מצטערת שתקפתי אותך, נבהלתי. רק...‬
‫בבקשה, תפתחי את הדלת.‬
‫- הודעה לניקול: אני לא יודע מה קורה.‬ ‫זה מטריד. אספר לך עוד בקרוב. -‬
‫היי.‬
‫מה זה?‬
‫כן, החליפו לי. אני לא יודע למה.‬
‫היא איומה.‬
‫זו מכונית.‬
‫היא ירוקה.‬
‫זה נראה כמו קרמיט, הקיא של קרמיט.‬
‫תחזרי הביתה ברגל לאחר שיעור הריקוד.‬
‫עדיף לי.‬ ‫-תעשי זאת.‬
‫בסדר.‬
‫כן, יפה מאוד.‬
‫מאכזב.‬
‫מצטערת, אני לא יודעת...‬ ‫-זה היה יפה בעיניי.‬
‫אל תדאגי.‬ ‫-זה היה ממש נחמד.‬
‫אתה יודע...‬ ‫-כן.‬
‫בגללך אני נראית רע.‬ ‫-כן.‬
‫זה היה גרוע.‬
‫לגרור.‬
‫שתיים, שלוש, ארבע. לגלוש.‬
‫תעצרו.‬ ‫-תעצור.‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫סליחה.‬
‫מתי החתונה?‬
‫תפסיקי לצחוק.‬
‫ארבעה שבועות.‬ ‫-ארבעה שבועות, כן.‬
‫יש לנו הרבה עבודה.‬
‫תפסיקי, בבקשה... בבקשה.‬
‫סליחה.‬
‫אל תאבדו את הכדור. תרדפו אחריו.‬
‫תרדפו אחריו. זוזו, קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫קדימה, אבי!‬
‫תדמייני שזו סופגנייה, אבי. זה יניע אותך.‬
‫סבתא שלי משחקת יותר טוב.‬ ‫יותר מהר, חמורות. קדימה!‬
‫מהר! דברו זו עם זו! קדימה!‬
‫אל תאבדו אותו!‬
‫תרדפו אחריו... מהר.‬
‫מהר, קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫אבי, לתקוף... לתקוף!‬
‫נורא.‬
‫שופטת, מספר חמש.‬
‫אבי, צאי.‬
‫צאי!‬
‫נורא.‬
‫עלוב.‬
‫אולי תירגעי עם העוגות, הנפח שלך לא עוזר.‬
‫היי, מאמן.‬ ‫-אני באמצע משחק.‬
‫אני מאיה סטרן, דודתה של אבי.‬
‫מאיה, לא.‬ ‫-אני יודע מי את, קפטן.‬
‫אני מדברת אליך.‬ ‫-מה?‬
‫הן ילדות.‬
‫הייתי בצבא וראיתי מפקדים פחות קשוחים ממך.‬
‫הן מביכות את עצמן.‬ ‫-לא, אתה מביך.‬
‫אל תדבר לילדות ככה.‬ ‫-מי את, לעזאזל?‬
‫אני מנצח, כן?‬ ‫-אלוהים.‬
‫רוצה קשת בענן ופרחים?‬ ‫קחי אותה למועדון האמנות.‬
‫תסלחי לי, אני מאמן קבוצה, כן?‬ ‫-טוב, כן. אתה גס רוח.‬
‫שיהיה.‬ ‫-כן.‬
‫אל תפנה אליי את הגב.‬ ‫-תסתלקי.‬
‫אמרתי, אל תפנה לי את הגב!‬
‫זונה.‬
‫חתיכת...‬ ‫-קדימה.‬
‫תן לי תירוץ לפרק אותך.‬
‫קדימה.‬
‫לא.‬
‫את לא שווה את זה.‬ ‫-כן, כך חשבתי.‬
‫ביי.‬ ‫-תקפצי לי.‬
‫תתעוררו!‬
‫את בסדר?‬
‫כן? אל תדאגי. בואי.‬
‫מאיה.‬
‫חכי במכונית, בבקשה.‬ ‫-הנה זה בא.‬
‫אל תתקרבי לילדים שלי.‬
‫אדי, הוא בריון.‬ ‫-זה לא רק זה.‬
‫את לא מבינה, מה?‬ ‫-לא, מסתבר שלא.‬
‫הצבא. התקרית ההיא.‬
‫ואז קלייר, עכשיו ג'ו.‬
‫המוות רודף אותך, מאיה.‬
‫אתה בטוח ששתית רק משקה אחד?‬
‫אתה חושב שלא התפרקתי כשאחותי מתה?‬
‫לא הייתי כאן, אדי. אלו הילדים שלה.‬
‫הם כל מה שנשאר לי ממנה.‬ ‫-תתרחקי.‬
‫אל תעשה את זה.‬ ‫-תתרחקי, לעזאזל!‬
‫למכונית, בבקשה.‬
‫חתיכת זין.‬
‫אז דיברתי עם שרון על השמלה.‬
‫היא אמרה שהבחור הקטן הזה בהחלט יבלוט.‬
‫אבל היא אמרה שתוכל לעשות מעין...‬
‫לא יודעת, בד מסולסל שיסתיר את זה קצת.‬
‫אבל כל האורחים יודעים שאת בהיריון, אז...‬
‫זאת החתונה שלנו, סאמי.‬
‫אני רוצה להיות כלה יפה.‬
‫לא כאילו שאנחנו ממהרים להתחתן‬
‫כי נכנסתי להיריון לא מתוכנן.‬ ‫-כן.‬
‫הלו?‬
‫מה קורה?‬
‫מצטער, זה...‬
‫זה הרצח ההוא.‬
‫וגם הצמידו לי שותף.‬
‫זה רע?‬ ‫-כן.‬
‫הוא בערך בן שלוש. פריק של בריאות.‬
‫"דוראן דוראן" היו ברדיו,‬ ‫הוא אפילו לא שמע עליהם.‬
‫איזה מנוול.‬ ‫-לא.‬
‫הוא לא שמע על "דוראן דוראן"?‬
‫אני לא אומר שהוא צריך לחבב אותם‬ ‫או לדקלם את מילות השירים,‬
‫אבל הוא אפילו לא שמע עליהם.‬
‫לא, אני מסכימה.‬
‫צריך לפטר אותו באופן מיידי.‬
‫בוא הנה, טמבל מגודל.‬
‫תקשיב.‬
‫זו עבודה, סאמי.‬
‫עבודה חשובה...‬
‫אבל בסך הכול עבודה.‬
‫כן, נכון.‬
‫בוא הנה.‬
‫שניים, תודה.‬ ‫-אותו הדבר?‬
‫כן.‬
‫- הילד -‬
‫עוד משקה.‬ ‫-כן, אמרתי לו.‬
‫הלו?‬
‫יו, זה מרטי. שלחתי לך את דו"ח הבליסטיקה‬ ‫על הקליעים שהרגו את ג'ו ברקט.‬
‫קיבלת אותו?‬
‫- מחלק הבליסטיקה של וינהרסט -‬
‫כן, קיבלתי.‬
‫כן.‬
‫אתה לא תאמין.‬
‫- דו"ח בליסטיקה -‬
‫- הקליעים מתאימים לגלוק 17 תשעה מ"מ -‬
‫טוב, מי רוצה נקניקיה?‬ ‫-שיין, הנה. בבקשה.‬
‫בבקשה, בונו.‬ ‫-תודה.‬
‫מתי תחזרי לבסיס?‬ ‫-בעוד שבועיים.‬
‫שבועיים?‬ ‫-כן.‬
‫ממש עוד מעט.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫אני שמח שאת לא חוזרת לשם.‬
‫למרות שבלעדייך בן לא היה כאן, אז...‬
‫לא בטוח שזה דבר טוב.‬
‫לא, אני יודעת מה תעשה.‬ ‫-לא...‬
‫כן.‬ ‫-שיין, לא!‬
‫שיין.‬ ‫-הרמת כוסית!‬
‫בשם אלוהים.‬
‫בואו, תתקרבו.‬ ‫-אני שונאת שהוא עושה את זה.‬
‫מאיה.‬ ‫-לא.‬
‫כן.‬
‫תודה רבה שהזמנת אותנו,‬
‫חבורה של דגנרטים, לביתך הצנוע...‬
‫או לארמון, אולי?‬
‫ואני מדבר בשם כולם, כשאני אומר...‬
‫התגעגענו אלייך, אחות קטנה.‬
‫תודה.‬ ‫-נכון?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫היי, תישארי חזקה.‬
‫בשם אלוהים, תפסיק כבר.‬ ‫-טוב.‬
‫למאיה.‬
‫שב כבר.‬ ‫-טייסת מסוקי הקרב הטובה ביותר שטסתי איתה.‬
‫הקפטן שלנו.‬
‫תפסיק.‬ ‫-למאיה.‬
‫ולילי הקטנה, ההוריקן!‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים, חברים.‬
‫תודה.‬ ‫-את בסדר?‬
‫תפסיק.‬ ‫-מה להפסיק?‬
‫אתה מתייחס אליי כמו לאלמנה.‬
‫מצטער לבשר לך, אבל זה בדיוק מה שאת.‬
‫זה דווקא נוח, כי שחור תמיד החמיא לך.‬
‫היא גדולה!‬
‫אני יודעת שזה יישמע משוגע, שיין.‬
‫כל הזמן נדמה לי שאני רואה אותו.‬
‫זה טבעי, מאיה.‬
‫זה קורה להמון אנשים.‬
‫כשמאבדים מישהו, זה כאילו...‬
‫לא יודע, כאילו... רוצים שהוא עדיין יהיה כאן.‬
‫כן.‬
‫אשמע אפילו יותר משוגעת,‬ ‫כשאומר לך את זה.‬
‫אני חושבת‬
‫שיש מעקב אחריי.‬
‫על ידי מי?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫ראיתי את אותה המכונית פעמיים.‬
‫רשמתי את המספר, זו פולקסווגן אדומה.‬
‫אי-ג'יי-72 וי-אם-אקס.‬
‫תוכל למצוא את הבעלים?‬
‫לא באופן חוקי.‬ ‫-אבל אתה יכול.‬
‫כן, תשלחי לי.‬
‫תודה.‬
‫חמותי.‬ ‫-בהצלחה.‬
‫הלו?‬
‫מאיה, מה קרה?‬
‫איזבלה לא מוכנה לעבוד אצלך יותר.‬ ‫היא כאן עכשיו.‬
‫אל תתני לה ללכת.‬ ‫אני באה עכשיו, טוב? תשאירי אותה שם.‬
‫שיין.‬ ‫-לשמור על לילי?‬
‫כן.‬ ‫-אין בעיה.‬
‫לוקה.‬ ‫-תקפת אותה.‬
‫איזבלה!‬
‫איפה כרטיס הזיכרון?‬ ‫-לכי תזדייני.‬
‫היא פוחדת ממך.‬ ‫-תן לי לעבור, אחרת אני...‬
‫תניחי לה.‬ ‫-לוקה, אני רק צריכה לדבר איתה על ג'ו.‬
‫די.‬ ‫-היא ריססה אותי בגז פלפל!‬
‫איזבלה!‬
‫את לא יכולה לברוח מזה!‬
‫למה נתת לה ללכת?‬
‫מה הייתי אמורה לעשות? לכלוא אותה?‬
‫רציתי לדבר איתה, ג'ודית.‬
‫היא אמרה שתקפת אותה.‬
‫לא תקפתי אותה.‬ ‫-הרמת עליה יד?‬
‫כן.‬ ‫-אז מה ההבדל, מאיה?‬
‫למה עשית את זה?‬ ‫-למה היא הייתה כאן?‬
‫המשפחה שלה עובדת אצל משפחתנו מזה שנים.‬
‫הרבה לפני שהגעת.‬ ‫-אז את מאמינה לה?‬
‫זה משנה שהייתי נשואה לבן שלך?‬
‫זה משנה שאני האימא של הנכדה שלך?‬
‫היא אומרת שהיא תפסה אותך מרגלת.‬
‫היא סיפרה לך מה ראיתי?‬
‫לא.‬
‫ראיתי את ג'ו.‬
‫ראיתי את ג'ו, ג'ודית.‬
‫ג'ו?‬
‫במצלמה.‬
‫אני לא יודעת איך.‬
‫אבל זה מה שראיתי.‬
‫אז תעני לי.‬
‫איך אדם מת מופיע במצלמה סודית?‬
‫איך אדם מת מחבק את הבת שלו?‬
‫די. תפסיקי.‬
‫את יודעת שזו לא האמת.‬
‫את...‬
‫רצית לראות אותו,‬
‫אז ראית אותו.‬
‫ואז התחלת להאשים את איזבלה.‬ ‫-זה לא היה חזיון, ג'ודית. הוא היה שם.‬
‫מאיה, זה תת-המודע שלך.‬
‫אל תעשי לי אנליזה מזוינת, ג'ודית.‬
‫אל תקללי בבית שלי.‬ ‫-אני יודעת מה ראיתי.‬
‫את בני המת שקברנו?‬
‫אומר לך את האמת, מאיה.‬
‫את מדאיגה אותי.‬
‫כל הדברים שעברת כשהיית בחו"ל.‬
‫אני בסדר.‬ ‫-לא התמודדת איתם.‬
‫את אומרת שאני משתגעת?‬ ‫-לא, אני אומרת שלא התמודדת איתם.‬
‫ולא עם הסקנדל שבא בעקבותיהם.‬
‫ואם לומר את האמת הקשה...‬
‫אני לא בטוחה שאת מסוגלת לטפל בילדה כרגע.‬
‫שלא תעזי לפקפק בהורות שלי.‬
‫ראיתי אותו.‬
‫ואני לא משתגעת.‬
‫אהבת אותו, מאיה?‬
‫מה?‬
‫שאלה פשוטה. הבן שלי, אהבת אותו?‬
‫את יודעת שכן.‬
‫כי אהבתי אותו בכל מאודי.‬
‫אבל לפעמים‬
‫כשהייתם ביחד...‬ ‫-אני אהבתי אותו!‬
‫אבל בכנות, ג'ודית...‬
‫לעתים קרובות תהיתי‬
‫האם היה קול באוזנו...‬
‫קול קטן.‬
‫שאמר, "האם היא מספיק טובה...‬
‫"הפשוטה הזאת?‬
‫"האם היא באמת מספיק טובה‬
‫"לבן המיוחד שלי?"‬
‫כי אני לא אחת מכם.‬
‫נכון?‬
‫ולעולם לא אהיה.‬
‫טוב, תיכנסו.‬
‫היי.‬
‫אנחנו עושים על האש.‬
‫מאיה, ה...‬
‫קליעים בקוטר תשעה מ"מ‬ ‫שנמצאו בגופתו של בעלך.‬
‫עשינו בדיקה בליסטית כדי לראות‬ ‫אם הקליעים מתאימים לחקירות אחרות...‬
‫במאגר שלנו.‬
‫והם התאימו.‬
‫הם התאימו.‬
‫האקדח שהרג את בעלך...‬
‫הרגו בו גם את אחותך.‬
‫קלייר ווקר.‬
‫- קלייר ווקר‬ ‫לנצח בלבנו -‬
‫- קלייר -‬
‫- מצלמת מטפלת -‬
‫- האם למחוק את הקובץ?‬ ‫מחיקה -‬
‫- ג'וזף ברקט -‬
‫- אנדרו ברקט -‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר-און‬