Han var så livsglad.
Jeg siger ikke, at Emmett ikke havde helbredsproblemer.
Men han lod dem ikke gå ham på. Han havde en lyst til livet.
Emmett...
Han fik en til at sætte pris på ting.
Selvom han var fanget i en hospitalsseng,
var han mere levende end de fleste, der kan bruge deres ben.
Han elskede at grine. Han elskede andre mennesker.
Jeg er ked af, at du har mistet ham. Det er jeg.
Jeg mistede ham ikke. Han blev taget fra mig.
Sagde Emmett noget om, hvad der foregik hos LifeCare?
Talte du med ham den torsdag?
Da virkede hans telefon ikke.
Jeg prøvede at ringe til ham onsdag og torsdag.
Inden da sagde han, at...
At det hele var lidt vanvittigt, men at han ikke lod det gå ham på.
Jeg skulle ikke være bekymret.
Han spøgte endda med, hvad han fik til morgenmad.
Han sagde, at han fik tun fra dåse og kiks.
Og pickles.
Han sagde, at det var lækkert.
Min Emmett. Han var en fighter.
Skulle han selv have valgt at dø?
Det giver ingen mening.
Overhovedet ikke.
BASERET PÅ SHERI FINKS ROMAN
33 DAGE EFTER ORKANEN KATRINA
1. OKTOBER 2005
POLITI
Hej med dig. Kan du huske os? -Ja.
Jeg har skaffet dig den kendelse.
VAGT
Har du flere folk derinde? -Ja.
Så få dem ud.
Remy. Remy! -Hej.
Få alle herud nu!
I skal blive herude, indtil vi er færdige. Er det forstået?
Tak for det.
Godt. Spred jer og dokumentér alt, hvad I ser.
Javel. -Modtaget.
Jeg vænner mig aldrig til lugten af død. -Det er derfor, jeg elsker tal.
Jeg troede ikke, at der var mad og vand.
Bortset fra alle de her vandflasker, der er stablet helt op til loftet.
Dåsemad over det hele.
Pas på. Der er spærret.
Hospitalsapoteket er låst, men vi kommer ind.
Se lige her.
Tre recepter på morfin underskrevet af dr. Anna Pou.
Hej.
Nogen fandt den her på sjette.
Præcis som Nakamaru beskrev.
Jeg har lært aldrig at blive overrasket.
Men så bliver jeg overrasket.
Der er fire vidner, der bekræfter samme historie.
Pou gik op på sjette sal for at tage livet af patienterne.
Vi finder sprøjter, ampuller, Pous navn på recepterne.
Tror du ikke, at det er nok? -Nej.
To af vidnerne har fortalt, at Pou sagde direkte,
at hun ville give dødelige indsprøjtninger.
Lægerne og sygeplejerskerne meldte sig frivilligt til at være der.
Og så blev de i fem dage under de værst tænkelige forhold.
Hvordan kan deres motiv have været at gøre patienterne fortræd?
At dræbe deres patienter? -Vi kan ikke afvise beviserne.
Vi skal bevise, at Pou og de to sygeplejersker
ikke bare gav indsprøjtningerne,
men gjorde det med en hensigt om at dræbe.
Vi har brug for et øjenvidne. En, der så dem gøre det.
Francis, Vince sagde, at han godt kan i denne weekend. Ring til ham.
Hvordan har du det i dag, mrs. Allen? -Fint nok.
Fint nok? -Jeg vil nødig være for optimistisk.
Du kan trygt være optimistisk. Det ser perfekt ud.
Tak. -Selv tak.
Jeg skal have den opskrift. -Min datter tager den med i dag.
Det var godt, min ven.
Det smager godt.
Det smager virkelig godt.
Min patient havde en restaurant i St. Claude.
Det er hendes hemmelige familieopskrift.
Okay.
Hvad er så hemmeligheden? -Det kan jeg ikke sige.
Nå, det kan du ikke?
Jeg har tavshedspligt.
Wow.
Den kvinde... Hun er...
Hun er en fighter.
Ja. En smuk sjæl.
Hvordan går det med det nye arbejde?
Er det nok til at aflede tankerne? -Operationerne er.
Men i de stille øjeblikke...
Er jeg... Er jeg bekymret?
Ja, selvfølgelig er jeg det.
Ja. Jeg ville bare ønske, at vi vidste, hvad de lavede.
Efterforsker de dig eller ej?
Helt ærligt, Vince...
Jeg føler, at jeg snart bliver hængt ud.
Hvorfor skulle de gøre det?
Fordi alt faldt fra hinanden, og nogen skal tage skylden.
Anna. Har du noget begreb om, hvor stor respekt folk har for dig?
Det er umuligt... Jeg tror ikke, at det sker.
Jeg prøvede bare at hjælpe. Intet andet. -Det ved jeg godt. Jeg kender dig.
Gud er med os, ikke?
Han våger over os. Han har en plan for os. Sandheden skal nok sejre.
Det vil jeg gerne tro på. Åh, det vil jeg. Det vil jeg virkelig.
Har du mødt Frank Minyard før? -Nej.
Han går i cowboystøvler og er jazztrompetist.
Han er noget af en type.
Ikke en typisk patolog. -Nej. Han er ikke patolog.
Hvad? Hvordan kan han så være ligsynsmand?
Fordi han blev valgt til det. Folk elsker ham, så han bliver genvalgt.
Er han så ikke læge? -Han er skam læge.
Han er uddannet gynækolog.
Arbejder han hos en bedemand?
Det er kun midlertidigt. Der var oversvømmelse.
ORLEANS AMTS LIGSYNSMAND
Beklager, Butch. Tag jer ikke af rodet.
Vi måtte bare pakke sammen og stikke af, da vandet kom.
Var det Virginia? -Ja.
Ved du, hvor ordet "coroner" kommer fra?
Det kan jeg ikke påstå?
Det betyder en, der afgør tvister for kongen.
Det er fra Magna Carta.
Dengang var ligsynsmænd vigtige embedsmænd.
Nu til dags tager vi os mestendels af lig.
Og det fører os til dine obduktioner, Butch.
Sid ned.
Vi har et stort problem.
Hvad da? -Jeg kan ikke afgøre, om det var mord.
Hvorfor ikke? -Fordi ligene er ubrugelige.
De lå og rådnede i varmen i en uge.
Vi kan ikke engang tage en ordentlig blodprøve.
Jeg troede, at medicin kan efterlade spor i hårdt væv som lever eller hjerne
eller endda i væsken i maven.
Er du patolog?
Nej, men jeg har talt med en. To, faktisk.
De har ikke set de her lig.
Uanset hvad skal vi have vævsprøverne analyseret, Frank.
Det kommer fra justitschefen selv.
Godt. Fint.
Jeg giver ham besked.
Kan du se, hvad jeg kæmper med her?
Jeg... Jeg har mere end rigeligt.
Men nu skal du høre.
Jeg får et føderalt katastrofehold herud
for at tage de prøver og sende dem til analyse.
For din skyld, Butch. -Tak, Frank.
Det sætter jeg stor pris på.
Er det ikke Minyards job at indsamle beviser?
Han skal ikke bare beslutte, hvad der skal gøres.
Glem det. Vi får vores vævsprøver.
Han er ligsynsmand. Det er ikke hans beslutning.
Hør her.
Lægerne her i byen er en sammentømret gruppe,
og Minyard er en del af den.
Han skal kun fokusere på beviserne. Punktum.
Hverken han eller de andre vil se på, mens en af deres egne står for skud.
Det må du være forberedt på.
Hej, skat.
Hej. Har du haft en god dag?
Den var fin. Fin. Har du talt med din familie?
Ja, jeg sludrede lidt med min søster.
Hvordan går det med sagen?
Der er ikke noget spændende at rapportere.
Jeg har taget din skitsebog med ud.
Jeg tænkte, at du måske ville i gang med nogle nye malerier.
Måske nogle af de der engle.
Tak, Butch, men jeg er bare... Jeg har ikke rigtig lyst.
Fint. De sælger godt på gallerierne. Det er jo også godt, ikke?
Måske snart.
Fint.
Nå, jeg laver noget aftensmad til os.
Der er kylling og broccoli. -Fint.
Hallo? -Det er mig. Gæt engang.
Der er en fra Memorial, ikke LifeCare, der vil tale med os.
Det var uventet. Hvem?
I fandt det.
Arthur Schafer. -Virginia Rider.
Bryant King. Godt at møde jer. -Ja. Hej.
Ja. Kom ind.
Jeg kontaktede jer, fordi jeg så i tv,
hvordan de ansatte fra lighuset hentede ligene ud.
Jeg kunne ikke begribe, at de hentede så mange ud fra kapellet.
Hvordan kan det være?
Onsdag erklærede jeg en patient død af naturlige årsager.
Vi bar hende ned i kapellet, og hun var den sjette patient i lokalet.
Det noterede jeg mig.
Efter det var der ikke flere, der døde på første etage,
før jeg forlod hospitalet torsdag.
Det sværger jeg på, for jeg talte i mit hoved.
Jeg vidste, hvor mange der var døde i alt.
Og hvor mange var det?
Torsdag var det 20 eller 21. Det er jeg sikker på.
Så da jeg hørte, at de fandt 45 lig i alt,
tænkte jeg: "Så mange kan ikke være gået bort
i tidsrummet, fra jeg forlod hospitalet og til næste dag."
Hvor mange hospitaler mister 20 patienter på én dag?
Nogle vil jo mene, at det skyldtes de forfærdelige forhold.
Den manglende strøm. Den ekstreme varme.
Så ofte dør folk ikke på hospitaler selv under udfordrende forhold.
Det var ikke dét. -Hvad var det så?
Jeg vidste, at der foregik noget.
Jeg talte med Kathleen Fournier. Vi læste sammen.
Hvad sagde de?
Jeg er ikke helt sikker.
Hvad tror du så, at de sagde?
Det her bliver mellem dig og mig.
De talte om, at vi ikke kan få alle ud herfra,
og at patienterne lider, og at vi skal gøre en ende på deres lidelse.
Hvis der er patienter, der har smerter, skal vi gøre alt for at hjælpe.
Det var ikke det, de talte om. Det var ikke bare smertedækning.
Det tror jeg altså ikke. -Vent. Hvem er "de"?
Ewing Cook og Anna Pou. De talte om at gøre en ende på lidelserne.
Og jeg hørte Anna sige: "Ja. Det har jeg ikke noget problem med."
Hvad?
Og jeg tænker:
"Det er ikke normalt. Det er ikke det, vi får penge for."
"Vi får penge for at behandle og hjælpe folk."
Du vidste, hvad hun mente, men stillede ikke spørgsmålstegn.
I må forstå det.
Jeg var en af de eneste sorte læger på hospitalet.
Jeg var nyansat.
Der var nogle, der var bange for folk uden for hospitalet, men for mig...
...var det lige omvendt.
Var du bange for folk inde på hospitalet?
Lad mig sige det sådan her.
Der gik historier om, at der var plyndrere
og voldtægtsmænd og snigskytter i byen.
At New Orleans var styret af kriminelle.
Men det, de mente, var, at det var de sorte.
Jeg så det på rampen til akutklinikken, da folk med min hudfarve blev afvist.
Jeg prøvede at hjælpe.
Hallo! Hvad foregår der? Hvorfor hjælper vi dem ikke?
Vi har ikke plads til de mennesker. -Hvad? Hjælper vi dem slet ikke?
Da jeg så, hvad der foregik,
vidste jeg, at jeg ikke ville kunne sige eller gøre noget.
Det var dem, der havde våbnene.
Du var bange for at blive skudt. -Nej.
Jeg tror ikke, at de havde skudt mig foran alle.
Men de ville have smidt mig ud.
Jeg siger min mening, men jeg ved også, hvornår jeg skal tie.
Men jeg lod folk vide, hvad der foregik.
Hvordan gjorde du det?
Jeg sendte sms-beskeder.
Til hvem? -Min bedste ven.
Jeg skrev, at der var onde væsner inde på hospitalet,
og at de ville tage livet af patienterne.
Onde væsner? -Jeg kan ikke kalde dem "mennesker".
Vi taler om at dræbe folk, der ikke har gjort noget galt.
Uskyldige mennesker!
Det gør mennesker ikke.
De her... De her... Det korrekte ord er "svin".
De taler om at myrde folk.
Så du noget, der havde med det at gøre?
På min sidste dag på første kommer der en fyr over til mig.
En sygehjælper, tror jeg. Og han siger...
Dr. King.
Vil du bede med os? -Bede?
Da han siger det, tænker jeg: "Hvad foregår der?"
Og så ser jeg Anna Pou.
Hun holdt en håndfuld sprøjter på 10 ml med lyserøde nåle.
Hvorfor havde hun alle de nåle?
Så du dr. Pou injicere nogen af patienterne?
Nej. Men hun holder en håndfuld sprøjter, og folk siger ting, de ikke burde...
De siger ting, de ikke engang burde tænke.
Jeg sagde til mig selv, at det ikke var en normal situation.
At jeg ikke skulle være der.
Jeg ville ikke være en del af det.
Hvor skal du hen?
Jeg kommer væk herfra.
Efterlader du os? -Ved du, hvad der foregår?
Måske kan du få det til at give mening i dit hoved.
Men det kan jeg ikke. Jeg kan ikke stoppe dem.
Det er dem, der har våbnene. Det er dem, der har magten.
Og så forlod du stedet?
Jeg steg på en båd.
Jeg blev sat af og vadede i land og gik hele vejen op til mit hus.
Har du talt med andre om det her?
Vi begynder, da Katrina gik fra at være en katastrofe til en tragedie.
Da folk begyndte at træffe valg, der efterlader mærker på sjælen.
Nu når vand og mudder trækker sig, dukker hemmelighederne op.
Hvisken om beslutninger om liv og død
og for første gang snak om barmhjertighedsdrab.
Der er nye spørgsmål om, hvorvidt personalet på et hospital
diskuterede dødshjælp.
Tyede man til dødshjælp på hospitalet i dagene efter Katrina,
da kaos raserede hele byen?
BARMHJERTIGHEDSDRAB?
DR. BRYANT KINGS VERSION
De fleste ved, at der skete noget, der ikke burde være sket.
En af de andre læger havde en håndfuld sprøjter.
Jeg ved ikke, hvad der var i dem.
Jeg ved ikke... Jeg hørte hende bare sige:
"Jeg giver dig noget, så du får det bedre."
Åh gud. Det er utroligt.
Jeg forstår hans bekymring.
Men han ødelægger det for alle læger, der har arbejdet på det hospital.
Horace, du overreagerer. -Det synes jeg ikke, at jeg gør.
Hvis det, han siger, er sandt, er det jo skrækkeligt.
Men det er ikke noget, man diskuterer i offentligheden.
Lægen, som, King påstår, havde sprøjterne,
har ved flere lejligheder talt med medierne over telefon.
Lægen understreger, at alle på hospitalet følte sig svigtet.
Lægen sagde:
"Vi gjorde alt, hvad vi kunne, for at redde de her patienter."
"Myndighederne efterlod os bare til at dø i husene, på gaderne, på hospitalerne."
"Måske begik mange af os fejl,
men vi traf de bedste beslutninger, vi kunne."
Vores dækning af historien fortsætter, efterhånden som vi får flere oplysninger.
Ms. Isbell, du var chefsygeplejerske hos LifeCare, ikke?
Jo.
Torsdag den 1. september, da tre ansatte fra Memorial
troppede op på sjette...
Hvad troede du, der foregik?
Jeg formodede, at de ville tage sig af vores patienter.
Hvorfor skulle de ellers komme?
Det er det, jeg spørger dig om.
Hvis det var noget andet, ved jeg det ikke.
Skrev I journaler under katastrofen?
Registrerede I, hvilken medicin patienterne fik?
Vi gjorde det så længe, vi kunne.
Vi kunne ikke holde styr på det hele.
Jeg har været oppe på sjette. Jeg kan forestille mig det.
Nej. Det kan du ikke.
Du har ingen anelse.
Vi kæmpede for at holde dem alle i live.
Jeg vil gerne vide, hvorfor det tog så lang tid,
før nogen kom for at hjælpe os med at få dem væk.
Det er derfor, vi mistede så mange.
Hvor var myndighederne? Hvor var hjælpen?
Miss Isbell... -Nej.
I skal lade de folk være, der blev og arbejdede gennem orkanen.
I skal lade de læger og sygeplejersker være, der blev for at pleje patienterne
og forsøgte at lindre deres lidelser. Lad dem være det, de er.
Helte.
Vi kan godt holde en pause. -En pause? Fra det her?
Det her er ingenting.
Når jeg er hjemme, kan jeg ikke sove.
Jeg har mareridt, hvor jeg ser mine patienters ansigter.
Jeg føler skyld, når jeg tænker på, at jeg valgte, hvem der skulle på arbejde.
Jeg føler smerten ved hver eneste patients død.
Jeg ved, at det er hårdt, men vi er taknemmelige.
Hvor vover I at sidde her, hvor der er trygt og godt,
og forsøge at beslutte, hvad der var rigtigt og forkert?
Det her er ikke retfærdigt.
Det er det bare ikke.
Beklager. Men det er det ikke.
Walker, du ville tale med mig. -Kom ind, Anna.
Hvad foregår der?
Vi er så heldige at have dig her.
Så heldige. Det ved du godt. Men...
Jeg er sikker på, at du har set dækningen på CNN.
Jeg kender godt til den.
Men jeg har jo travlt med mine patienter og ikke med at se nyheder i tv.
En del af dækningen fokuserer jo på dig, så vi har drøftet det lidt.
Hvad sker der, hvis en operation går galt?
Hvor det ikke er din skyld. Men de kan gå galt. De går galt. Det ved du.
Walker, hvad er det, du siger? Sig det nu bare direkte.
Vi vil gerne have, at du overvejer at holde en pause fra kirurgien.
Hvis der sker noget uventet,
ville det være katastrofalt for universitetet.
Så...
Skal jeg stoppe med at operere? -Vi beder dig bare overveje det.
Jeg kan stadig tilse mine patienter og er stadig ansat.
Du skal bare ikke operere i et stykke tid.
Jeg har det skidt med det, men det er aftalen.
Jeg tror, at det er hende. Hende Pou.
Ja.
Så du det? Jeg tror, at de taler om os.
Ja, okay. Måske. Og hvad så? -Ja, det er vel, hvad det er.
Fik jeg fortalt dig om Michael Young?
Michael spiller golf med en fyr i Covington.
Og fyren rammer en fugl.
Han rammer en fugl, der flyver. Fuglen har det fint...
Hun var på Memorial...
Skal jeg gå over og true dem?
Hvad? -Det ville være meget effektivt.
Ja da. De er to gamle damer.
Det kan jeg godt.
Tror du ikke på mig? -Jeg vil... Jeg vil gerne hjem.
Vil du? -Anna. Anna?
Undskyld. -Åh, Laura.
Hej. Hvordan går det? -Hej.
Hej, Laura. Hej.
Henry og jeg ville bare sige, at vi støtter dig.
Vi tænker på dig. Du er i vores bønner.
Det, der sker for dig, er bare... Det er så uretfærdigt.
Det er jeg ikke uenig i.
Sig til, hvis der er noget, vi kan gøre for dig.
Tak, Laura. Tak. Det sætter jeg pris på.
Tusind tak. -Pas på jer selv.
Jeg ringer til dig. -Tak.
Tak.
Det er ikke... Det er ukristeligt at gøre.
KØREKORT POU, ANNA MARIE
RECEPT MED LÆGENS UNDERSKRIFT
Forstærkninger. -Det var sødt af dig. Tak.
Vil du høre dagens sjove fakta?
Klokken er kun otte. Kan du ikke nå at overgå dig selv?
Slet ikke. -Godt.
Pous bror, Fredrick? Pou var et af 11 børn.
Det vidste jeg godt.
Eftersøgt for narkokriminalitet.
Han figurerer konstant på DEA's liste over efterlyste.
Nu er det officielt. Alt i den her sag er sindssygt.
Min morgennyhed er mindre farverig. Toksikologirapporten er klar.
Og?
De analyserede vævsprøver fra 18 af de døde patienter fra Memorial.
Ni af de 18 testede positive for morfin,
og syv af de ni testede også positive for midazolam. Altså Versed.
Det er præcis den kombination, som Nakamaru gav til Pou.
Laboratoriechefen sagde, at fundet af midazolam var foruroligende.
Ja, selvfølgelig. I mine øjne kan det ikke forklares med andet,
end at sammen med morfin er det en effektiv måde at slå ihjel på.
Rapporterne er en stor hjælp. Helt sikkert.
Men forsvaret vil slå ned på ligenes tilstand.
Ikke? Og hævde, at beviserne er ugyldige.
Hvad stiller vi så op?
Vi må få nogle andre øjne på det. Ekspertvurderinger.
Vi fremlægger det hele for nogle dygtige patologer.
RICHARD T SIMMONS JR. ADVOKAT
Anna, jeg er bange for, at vi må i gang med at forberede vores forsvar.
Hvad hører du?
Desværre går der rygter om,
at justitschefens kontor fokuserer efterforskningen på dig.
Åh gud.
Anna? Anna, det... Det skal nok gå. Hør her.
Vi får alle byens læger til at bakke op om dig.
Ellers er der ingen læger, der vil praktisere under næste orkan.
Det skal offentligheden indse.
Hvad skal vi gøre?
Først vil jeg tilrettelægge en slags udflugt.
En udflugt? -Ja.
Dig, mig og de to sygeplejersker, der var sammen med dig den sidste dag.
Vi tager sammen tilbage til Memorial.
Vil du tilbage til hospitalet? Hvorfor det?
I skal forklare mig, hvad der skete den sidste dag.
Så vi alle sammen er enige.
Jeg ville personligt aldrig vælge dødshjælp,
men jeg forstår godt, hvorfor nogle mennesker gør.
Ja. Jeg er jo katolik.
Det strider mod min religion, men hvis jeg er en grøntsag, så træk stikket.
Det er fint, hvis du vælger det.
Men på Memorial var der ingen, der gav deres samtykke.
Lige præcis. Ingen gav deres samtykke.
Hvad siger Linda til alt det her?
Vi taler ikke om mine sager. -Gør I ikke? Aldrig?
Ikke rigtigt. -Hvordan kan det være?
For det første skal ens hemmeligheder nødigt ende hos købmanden.
Hvem fortæller hemmeligheder der? Det er ikke 1955.
Hvis Linda vidste, at jeg var så optaget af noget, ville hun bekymre sig for,
om jeg arbejdede for hårdt eller skadede mit helbred.
Det har hun ikke brug for.
Hvordan har hun det?
Det var ikke bare vores datter.
De seneste fem måneder
har hun mistet sin far og sin kusine, der var som en søster for hende.
Det har været voldsomt.
Åh gud. Det kan jeg slet ikke forestille mig. Det gør mig ondt.
Ja. Hun sørger på sin egen måde. Og jeg giver hende plads til at gøre det.
Hvordan håndterer Kevin alt det her?
Helt ærligt går det ikke så godt med os i øjeblikket.
Det er godt for mig at have den her sag at fokusere på.
Så længe du kan styre det.
Jeg ser, hvor hårdt du arbejder. Som en menneskelig 7-Eleven.
En menneskelig 7-Eleven.
Det er det pæneste, du nogensinde har sagt.
Jeg mener... Jeg er bekymret for dig.
Jeg er bekymret for dig. -Jeg er mest bekymret.
Nej. Jeg er meget mere bekymret.
Jeg bøjer mig.
Jeg har nogle ærinder. Vi ses på kontoret.
Fint -Godt.
Miss Rider.
Mrs. Everett? -Jeg er ked af, at jeg bare dukker op.
Men jeg må vide, hvad I gør på min Emmetts vegne.
Vi arbejder på det. Stol på mig.
Gør I fremskridt? -Ja, det gør vi.
Der er mange magtfulde mennesker derude,
der gerne vil have den her sag til at forsvinde.
Det må ikke ske.
Det gør det heller ikke.
Jeg har noget til dig.
Efter oversvømmelsen er det det eneste, jeg har tilbage.
Det skal du have.
Nej. Det kan jeg ikke. -Tag det. Gør det.
Der er noget, du skal vide, mrs. Everett.
Emmett er vores sags ansigt.
Vi gør alt, hvad vi kan for at sikre ham retfærdighed.
Jeg savner ham sådan.
Det gør ondt.
Ingen har ret til at lege Gud og tage et liv.
Det har de bare ikke. Jeg er ligeglad med, hvem de er.
Tak for din tid.
Mr. Nakamaru, tak, fordi du kom.
Vi vil gerne have, at du gennemgår resten af medicinen.
Fint.
Morfin, Versed og Ativan. Det hele er væk.
Hvad med den anden medicin? -Den er der.
Fremgår det nogen steder, hvem der har raseret apoteket?
Ja.
Her er en liste over de sidste, der udskrev medikamenterne.
Og hvis underskrift er det der? -Anna Pous. Ja.
Hun var den sidste, der udskrev medikamenterne.
Åh gud.
Tænk, hvad I gennemgik her.
Det var vores arbejde.
Går det?
Jeg... -Pis.
Åh. Når man ser det nu... Det... Det ser meget værre ud.
Hvad skal jeg vise dig?
Det hele. Fortæl os, hvad I foretog jer.
Hvordan I hjalp folk. Hvordan I reddede folk.
Alle patienterne, der fløj væk med helikopterne, kom denne vej.
Ned ad trapperne,
gennem hullet og op til rampen til denne trappe.
Det er ubegribeligt.
Gik patienterne selv herop, eller bar I dem?
De fleste var for syge. De blev båret.
Det var...
Sikke et arbejde. Det må det have været.
Her er landingsplatformen. -Ja.
Den stod ubrugt i årtier.
Den er i dårlig stand.
Det her kan kaldes ground zero.
Der er kapellet. Det ved I sikkert godt.
Ja.
Det, der skete her, burde intet menneske være nødt til at opleve.
Hvad...
Der burde ikke være andre.
Det er dr. Pou. -Er det Anna Pou?
Og sygeplejerskerne. Det er dem, hun tog med sig op på sjette.
Hold da kæft. Det er løgn.
Dr. Pou.
Ja?
Virginia Rider. Det er Arthur Schafer. Vi er fra justitschefens kontor.
Goddag, Anna.
Og jeg er Rick Simmons, dr. Pous advokat.
Mr. Simmons, vi bør... -Åh, ja. Ja.
Undskyld os. Anna.
Jeg fatter ikke, at det lige skete.
Hvad laver de her?
Det samme som os. De får styr på det hele.
Tænk ikke på det.
Anna. Anna. Hør.
Hør her. Nu fokuserer vi på det, vi er i gang med.
Glem dem.
Kom. Lad os blive færdige. Kom.
JUSTITSCHEFEN I LOUISIANA
Det er Arthur Schafer.
Mr. Schafer? Det er Mike Murphy fra LifeCare.
Hvordan går det?
Godt. Tak. -Godt.
Kristy Johnson, vores fysioterapeutiske leder...
Hende har du mødt.
Ja, det kan jeg godt huske. -Hun...
Hun har noget, hun gerne vil fortælle. Hun vil gerne tale med jer igen.
Fint. Det finder vi ud af.
Hej, Walker. -Anna.
Jeg vil tilbage til arbejdet. -Det ved jeg godt.
Men du ved lige så vel som jeg, at hospitaler er storbureaukratier,
og at alting går langsomt.
Jeg troede, at det var dig, der bestemte.
Mine patienter skal opereres.
Der sidder jo ikke ligefrem øre-næse-hals-læger på spring alle vegne.
Det ved jeg godt.
Jeg er ikke engang sigtet for noget. -Det ved jeg også godt.
Har du nogensinde læst LSU Healthcare Centers missionserklæring?
Der står, at patientorienteret sundhedspleje
af højeste kvalitet er hjørnestenen...
Jeg har læst den. Det er mig, der har skrevet den.
Godt ordvalg. -Tak.
Godt. Lad mig... Lad mig se, hvad jeg kan gøre,
så du kan komme tilbage igen.
Tak, Walker.
Tak.
Er jeg den eneste udenforstående læge, der har set beviserne?
Nej. Vi har sendt dem til en hel række eksperter.
Hvad er så din konklusion, dr. Baden?
Drab.
I alle de sager, du har gennemgået? -Ja.
Selv når ligene er i den forfatning? -Ja.
I alle de ni tilfælde, jeg har gennemgået, ville jeg kategorisere dem som drab.
Tak for din tid. -Tak.
Kristy Johnson er her.
Jeg gik hen til døren til Emmett Everetts stue med dr. Pou.
I ved godt, hvem jeg mener, ikke? Han var ved bevidsthed.
Vi kender godt til Emmett Everett.
Hun sagde, at hun ville give ham noget.
Jeg vil sige til ham,
at jeg vil give ham noget mod svimmelheden.
Hvad tænker du?
Det ved jeg ikke. Det er vel fint.
Klarer du den? Skal jeg gå ind med dig? -Nej. Nej, nej. Jeg klarer den.
Emmett Everett var ikke den eneste.
Jeg førte dr. Pou og de to sygeplejersker hen til andre senge.
Jeg var sammen med dem, da de gav indsprøjtningerne.
Jeg holdt dem i hænderne.
Jeg bad.
Overværede du, at dr. Pou injicerede patienterne?
Ja.
Kan du huske, hvem det var?
Wilda McManus var en af dem.
Så du hende injicere Wilda McManus?
Ja.
Og det vil du vidne om? -Ja.
Da jeg gik ned ad gangen, hørte jeg hende. Dr. Pou.
Hun kan have talt om mr. Alford.
Men jeg tror, at hun talte om miss McManus.
Hun sagde...
"Jeg var nødt til at give hende tre doser."
"Hun kæmpede virkelig imod."
Noget i den stil.
Jeg er ked af, at jeg var så længe om at træde frem. Det er hårdt.
Må jeg få lidt luft? -Ja, selvfølgelig.
Jeg har opdateret justitschefen. Han vil foretage anholdelser.
Der er altid mere, vi kan gøre, men han vil ikke have, at vi venter.
Det er allerede ved at skifte. -Hvad mener du?
Hele sundhedssystemet.
Læger og sygeplejersker beskytter hinanden.
Det bliver tydeligt om et øjeblik.
Anna Pou fortjener ingen særbehandling. -Det betyder ikke, at hun ikke får den.
Du får se. Vi prikker til en sovende bjørn.
Ja. Det gør vi.
Jeg tager med ud efter Landry og Budo. Du henter Pou.
Er du klar?
Ja.
11 MÅNEDER EFTER ORKANEN KATRINA
17. JULI 2006
Hver gang jeg foretager en anholdelse, tænker jeg:
"Når jeg banker på døren, ændrer jeg nogens liv for evigt."
Men i aftes sov jeg som et lille barn.
Vi ses på den anden side. Farvel.
Kom så. -Af sted.
Myndighederne! Åbn døren!
Anna Pou?
Ja. Jeg er Anna Pou.
Vi har en arrestordre baseret på fire tilfælde af drab.
Har du våben på dig eller i huset?
Nej. -Jeg skal kropsvisitere dig.
Er der andre i huset? -Nej.
Hvor kører I mig hen?
Du skal registreres her i Baton Rouge og i fængsel i New Orleans.
Hvad med mine patienter? De er alvorligt syge.
Jeg kan ikke bare forlade dem. Jeg afventer nogle vigtige prøvesvar.
Kan andre læger tage over? -Ja, men jeg...
Så får du mulighed for at ringe til dem.
Jeg har opereret hele dagen. Må jeg i det mindste skifte tøj?
Ja.
Skal du stå lige her? Kan du ikke vente udenfor?
Nej, det kan jeg ikke.
Tag smykkerne af og medbring kun dit kørekort.
Jeg har ingen smykker på, og mit kørekort er i...
Stop. Du skal ikke tage det.
Dit kørekort? -Det er i min tegnebog.
Godt. Jeg læser dine rettigheder for dig.
Du har ikke pligt til at udtale dig.
Alt, hvad du siger, kan og vil blive brugt imod dig.
Du har ret til en advokat.
Hvis du ikke har råd, vil en blive dig beskikket.
Du skal skrive under på, at du har forstået dine rettigheder.
Vil du svare på spørgsmål uden din advokat?
Nej.
Bagdøren...
Kære Gud.
Hjælp os og stå ved vores side.
Hjælp andre til ikke at tro på usandheder.
Hjælp dem, der er mod os, til at se sandheden.
Gud, beskyt og bevar os.
Giv os styrke til at klare prøvelserne
og uretfærdighederne.
Før os tilbage til din evige godhed og dit evige lys.
Amen.
Tekster af: Helle Virenfeldt Smith