Den mannen älskade livet.
Jag förnekar inte att Emmett hade hälsoproblem,
men han lät sig aldrig nedslås av det.
Han hade en passion för livet.
Emmett...
...han fick en att uppskatta sin välgång.
För trots att han var fast i en sjukhussäng,
var han mer levande än de flesta som kan använda sina ben.
Han älskade att skratta. Han älskade människor.
Jag beklagar er förlust. Det gör jag verkligen.
Jag förlorade honom inte. Han togs ifrån mig.
Sa Emmett nåt om vad som pågick på LifeCare?
Pratade ni med honom den där sista torsdagen?
Hans telefon fungerade inte längre då.
Jag försökte nå honom på onsdagen och torsdagen.
Dessförinnan sa han
att det var lite kaotiskt, men han uppehöll sig inte vid det.
Han ville inte oroa mig.
Han skojade till och med om vad han åt till frukost.
Sa att han hade ätit en burk tonfisk och kex.
och relish.
Han sa att det var utsökt.
Min Emmett. Han var en kämpe.
Och att han skulle ha dött av egen vilja?
Det stämmer bara inte.
Inte alls.
BASERAT PÅ SHERI FINKS BOK
33 DAGAR EFTER ORKANEN KATRINA
1 OKTOBER 2005
POLIS
Hallå där. Minns du oss? -Ja, sir.
Jag har husrannsakansordern.
Har du fler män där inne? -Ja, sir.
Kalla ut dem då.
Du, Remy. Remy! -Killar.
Hämta ut alla nu!
Ni måste stanna här ute tills vi är klara. Uppfattat?
Vi uppskattar det.
Då så, allihop. Sprid ut er och dokumentera allt ni ser.
Ja, sir. -Ska bli, kapten.
Lukten av död. Jag vänjer mig aldrig.
Nej. Det är därför jag älskar redovisning.
Jag trodde att de inte hade mat eller vatten.
Ja, förutom de här lådorna med vatten staplade ända upp till taket.
Konserver överallt.
Försiktigt. Den här delen är avspärrad.
Apoteket är låst, men de släpper in oss.
Kolla här.
Tre recept på morfin som alla signerats av Anna Pou.
Du.
Nån hittade det här på våning sju.
Det är exakt vad Nakamaru beskrev.
Jag har lärt mig att aldrig bli förvånad.
Men sen blir jag förvånad.
Vi har fyra vittnen som alla bekräftar samma historia.
Pou kom upp till våning sju för att avsluta patienters liv.
Sen hittar vi sprutor, läkemedelsflaskor, Pous namn på recepten.
Räcker inte det, tror du? -Nej.
Två av vittnena sa att Pou sa till dem att dödlig injektion var hennes avsikt.
De där läkarna och sköterskorna, de erbjöd sig frivilligt att vara där.
Sen stannade de i fem dagar under värsta tänkbara förhållanden.
Hur kunde hennes motiv ha varit att avsiktligt skada deras patienter?
Att döda deras patienter. -Men vi kan inte förneka bevisen.
Vi måste bevisa att Pou och de två sköterskorna
inte bara injicerade patienterna utan gjorde det med avsikt att döda dem.
Främst behöver vi ett ögonvittne.
Nån som såg dem göra det.
Francis, Vince tackade ja till helgen, så ring honom.
Hur mår ni i dag, mrs Allen? -Ganska bra.
Ganska bra? -Jag vill inte dra otur över det.
Det är nog ingen fara. Det här ser perfekt ut.
Tack, doktorn. -Självklart.
Jag behöver fortfarande det där receptet. -Min dotter tar med det i dag.
Bra för mig. Bra för mig, min vän.
Det här är gott. Riktigt, riktigt gott.
Min patient hade en restaurang i St. Claude förr.
Det här är hennes hemliga familjerecept.
Okej.
Så, vad är hemligheten?
Det kan jag inte avslöja. -Kan du inte?
Tystnadsplikten, du vet.
Jösses.
Den här kvinnan. Åh, stackaren. Hon är...
Hon är en riktig kämpe.
Ja. En fantastisk människa.
Hur är det nya jobbet?
Är det... Räcker arbetet för att distrahera dig?
Operationerna gör det.
Men under de stillsamma ögonblicken...
Är jag... Är jag orolig?
Ja, självklart.
Ja. Jag önskar bara vi visste vad de sysslade med.
Utreder de dig eller inte, du vet?
Ärligt talat, Vince...
Det känns om jag håller på att bli ditsatt.
Varför skulle de göra det?
För att allt gick åt helvete och nån måste bli syndabock.
Anna. Anna, har du nån aning om hur högt respekterad du är?
De kan omöjligen... Jag kan bara inte tänka mig det.
Allt jag gjorde var att försöka hjälpa folk.
Jag vet det. Jag känner dig.
Du, Gud är god, eller hur?
Han vakar över oss. Han har en plan för oss.
Sanningen kommer att segra här.
Jag vill tro det. Åh, jag vill verkligen tro det.
Så du har aldrig träffat Frank Minyard? -Nej.
Han bär cowboystövlar och spelar trumpet i franska kvarteren.
Väldigt stark personlighet.
Ingen typisk patolog. -Nej, han är ingen patolog.
Inte? Hur är han då stans coroner?
För att han blev vald.
Folk älskar honom, så han blir ständigt omvald.
Så han är inte läkare? -Jo. Han är läkare.
Han är utbildad gynekolog.
Arbetar han utifrån en begravningsbyrå?
Ja, tillfälligt. De blev översvämmade.
Ledsen, Butch. Ursäkta oredan.
Vi fick bara packa ihop och fly när vårt hus översvämmades.
Virginia, sa du? -Ja.
Så, Virginia, vet du var ordet coroner kommer ifrån?
Det kan jag inte påstå.
Det betyder väktare av kronans egendom.
Det är från Magna Carta.
Förr var coroners väldigt viktiga tjänstemän i kronans tjänst.
Men nuförtiden har vi degraderats till att hantera döda kroppar.
Vilket för oss till dina obduktioner, Butch.
Slå er ner.
Vi har ett stort problem.
Vad då? -Jag kan inte säga om det rör sig om mord.
Varför inte? -På grund av kropparnas tillstånd.
De ruttnade i hettan i en vecka.
Vi kan inte ens ta ett ordentligt blodprov.
Vad jag förstår kan läkemedel lämna spår i andra vävnader som levern eller hjärnan,
eller till och med i vätskeansamlingen i bukhålan.
Är ni patolog?
Nej, men jag har pratat med en. Två, faktiskt.
De har inte sett de här kropparna.
Oavsett vilket, så måste vi testa de här vävnadsproverna, Frank.
Det är en order från självaste justitiekanslern.
Okej. Visst.
Jag meddelar honom var ni står.
Ser ni vad jag har att hantera här?
Jag är minst sagt överbelastad.
Men vi gör så här.
Jag tar hit ett federalt katastrofteam
för att ta proverna och skicka dem till labbet.
Bara för dig, Butch.
Tack, Frank.
Jag uppskattar det verkligen.
Är det inte Minyards jobb att samla bevis?
Inte att godtyckligt besluta vad som bör eller inte bör göras?
Oroa dig inte. Vi får våra vävnadsprover.
Han är coroner, inte skiljedomare.
Hör här, Virginia,
Det medicinska samfundet här i stan är sammansvetsat,
och Minyard är en del av det.
Hans jobb är att fokusera på bevis, punkt slut.
Han och alla de andra kommer inte bara stå och se på
när det här händer en av deras läkarkollegor.
Du måste vara beredd på det.
Hej, raring.
Hej. Hur var din dag?
Jovars.
Pratade du med din familj i dag?
Ja, jag pratade en stund med min syster.
Hur går ditt fall?
Inget alltför spännande att rapportera.
Jag tog med ditt skissblock.
Jag tänkte det kunde inspirera dig att påbörja några nya målningar,
eller kanske några av de där änglarna.
Tack, Butch, men jag är bara... Jag känner bara inte för det.
Okej. De säljer på gallerierna. Det är väl också bra?
Kanske snart.
Okej.
Jag går och fixar lite middag åt oss.
Det finns kyckling och broccoli. -Okej.
Hallå? -Hej, det är jag. Gissa vad.
Nån från Memorial, inte LifeCare, vill faktiskt prata med oss.
Det var nåt nytt. Vem är det?
Jag ser att ni hittade hit.
Arthur Schafer. -Virginia Rider.
Bryant King. Trevligt att träffa er. -Ja. Hej.
Stig på.
Jag kontaktade er för att jag såg tv-sändningen
om teamet som tar hand om kroppar på Memorial,
och jag kunde bara inte begripa antalet kroppar de hittade i kapellet.
Varför då?
För på onsdagen,
fastställde jag ett dödsfall på grund av naturliga orsaker.
När vi bar henne till kapellet, var hon den sjätte patienten i det rummet.
Jag noterade det.
Efter det dog ingen på min avdelning på andra våningen.
innan jag lämnade sjukhuset på torsdagen.
Jag kan svära på det för jag räknade i huvudet.
Jag visste det totala dödsantalet i sjukhuset vid den tidpunkten.
Som var hur många?
På torsdagen var det 20 eller 21. Det är jag säker på.
Så när jag hörde att 45 lik hade hittats,
tänkte jag: "Så många kan omöjligen ha dött
från det att jag lämnade sjukhuset till dagen därpå.
Hur många sjukhus förlorar 20 patienter på en dag?
En del kan hävda att det berodde på de fruktansvärda förhållandena.
Avsaknaden av el, den extrema hettan.
Folk dör inte så ofta på sjukhus, ens under negativa förhållanden.
Det var inte skälet.
Så, vad var det då?
Jag visste att det pågick nåt.
Jag talade med Kathleen Fournier. Vi gick läkarlinjen tillsammans.
Vad sa de?
Jag är inte helt säker.
Vad tror du att de sa?
Det här stannar mellan oss, okej?
De pratade om att vi inte kommer att få ut alla härifrån,
och att patienter lider, och att vi måste hitta ett sätt att avsluta lidandet.
Om patienter lider måste vi göra allt vi kan för att hjälpa.
Det var inte vad de pratade om.
Bara lindring, du vet?
Jag tror verkligen inte det. -Vilka är "de"?
Ewing Cook och Anna Pou. De pratade om att avsluta patienters lidande.
Och jag hörde Anna säga:
"Jag har inga problem med det."
Vad?
Och jag tänkte:
"Det är inte normalt. Det är inte vad vi får betalt för."
Vi får betalt för att vårda folk, för att hjälpa folk."
Så ni visste vad hon menade men ifrågasatte inte det?
Ni måste förstå.
Jag var en av de enda svarta läkarna på sjukhuset.
Jag hade nyligen blivit anställd.
En del var rädda för folk utanför sjukhuset, men för mig...
...var det tvärtom.
Var ni rädd för människorna inne på sjukhuset?
Låt mig säga så här.
Historierna som cirkulerade om plundrare, våldtäktsmän och skyttar i stan,
om hur New Orleans kontrollerades av brottslingar,
vad de egentligen menade var svarta.
Jag såg det på rampen till akutmottagningen
när människor med min hudfärg blev avvisade.
Jag försökte hjälpa dem.
Hördu! Vad är det som händer? Varför hjälper vi inte dem?
Vi har inte plats för dem.
Ska vi inte hjälpa dem alls?
När jag såg vad som hände,
tänkte jag: "Det finns gränser för vad jag kan göra eller säga."
De hade alla vapnen.
Du var rädd att bli skjuten. -Inte så mycket det.
De hade nog inte skjutit mig framför alla, men de hade gjort sig av med mig.
Jag är en person som uttalar mig men också vet när jag ska hålla käften.
Men jag underrättade diskret personer om vad som pågick.
Hur då?
Jag skickade några sms.
Till vem?
Min bästa vän.
Jag sa att det fanns onda väsen inne i sjukhuset
som planerade att avliva patienter.
Onda väsen? -De kan inte kallas människor längre.
När man pratar om att döda personer som inte gjort nåt fel.
Oskyldiga människor?
Människor gör inte så mot varandra.
Jag tänkte: "De här... De här..." det korrekta ordet är djävlarna,
"...pratar om att döda människor."
Såg ni med egna ögon nåt som var relaterat till det?
Min sista dag på andra våningen, kom en kille fram till mig.
En undersköterska, tror jag, och han sa...
Dr King.
Vill ni delta i en bön med oss? -En bön?
Och när han sa det tänkte jag: "Vad är det här?"
Och sen såg jag Anna Pou.
Hon höll en handfull med sprutor med den rosa nålen.
Varför hade hon alla de nålarna?
Såg ni dr Pou injicera några av patienterna?
Nej. Men hon höll i en handfull sprutor,
och folk sa saker de inte borde...
De sa saker de inte ens borde tänka.
Jag tänkte: "Det här är ingen normal situation.
Jag borde nog inte vara här.
Jag kan inte delta i det här."
Vart ska du?
Jag ska härifrån.
Tänker du överge oss? -Vet du vad som pågår här?
För du kanske kan begripa det.
Jag kan inte. Jag kan inte ens stoppa dem.
Det är de som har vapnen. Det är de som har makten.
Så det var då ni gav er av?
Jag hoppade på en båt.
Blev avsläppt, vadade till torra land,
och gick ända upp hit till mitt hus.
Har du pratat med nån annan om det här?
Vi börjar vid ett ögonblick
då orkanen Katrina övergick från katastrof till tragedi.
När människor började göra val som lämnar ärr i själen.
Nu när vattnet och gyttjan sjunker undan, uppdagas hemligheter.
Viskningar om livs- och dödsavgörande beslut,
och prat, hört här för första gången nånstans, om mer, om barmhärtighetsmord.
Frågor har uppstått om huruvida personalen på ett översvämmat sjukhus...
FREDAG 14 OKTOBER 2005
...pratade om att avliva patienter.
Utfördes dödshjälp i det sjukhuset under dagarna efter Katrina
när så mycket kaos pågick i den här staden?
BARMHÄRTIGHETSMORD?
DR BRYANT KINGS VERSION AV VAD SOM HÄNDE
De flesta vet att nåt hände som inte borde ha hänt.
En av de andra läkarna hade en handfull sprutor.
Jag vet inte vad som fanns i sprutorna.
Jag vet inte... Och det enda jag hörde henne säga var:
"Jag ska ge dig nåt så att du mår bättre."
Gud. Det här är otroligt.
Jag kan förstå hans oro.
Men han kommer att förstöra anseendet
för varenda läkare som nånsin jobbat på det sjukhuset.
Horace, du överreagerar.
Det tror jag inte.
Om det han säger verkligen är sant, så är det bortom fasansfullt.
Men det här är inte nåt man dryftar i folkopinionens domstol.
Läkaren som King hävdar höll i sprutorna
har talat i telefon med media vid flera tillfällen
och understrukit att alla inne på sjukhuset kände sig övergivna.
Läkaren sa:
"Vi gjorde allt inom vår makt för att rädda patienterna.
Myndigheterna lämnade oss att dö. I husen, på gatorna, i sjukhusen.
Kanske gjorde många av oss misstag,
men vi fattade de bästa besluten vi kunde då."
Vår bevakning av dessa händelser fortsätter allteftersom vi får veta mer.
Så, ms Isbell, ni var sjuksköterskechef på LifeCare, eller hur?
Det stämmer.
Så, på torsdagen den 1 september,
när tre läkare och sköterskor från Memorial
dök upp på sjunde våningen...
Vad trodde ni pågick?
Jag antog att de var där för att vårda våra patienter.
Varför skulle de annars komma upp?
Det är det jag frågar er.
Om det var nåt annat, så vet jag ärligt talat inte.
Under katastrofen, förde ni journaler?
Noterade vilka läkemedel ni administrerade?
Vi uppdaterade dem så länge vi kunde.
Det var omöjligt att hålla reda på allt.
Jag har varit där. Jag kan inte ens föreställa mig.
Nej, det kan ni inte.
Ni har ingen aning.
Vi kämpade så för att hålla dem alla vid liv.
Jag vill veta varför det tog så lång tid
innan nån kom och hjälpte oss att få ut patienterna.
Det är därför vi miste så många patienter.
Var fanns myndigheterna? Var fanns vår hjälp?
Ms Isbell... -Nej.
Lämna människorna som stannade och arbetade under stormen i fred.
Låt läkarna och sköterskorna som stannade för att vårda sina patienter,
för att försöka lindra deras lidande, låt dem bara vara vad de är.
Hjältar.
Vi kan ta en paus om ni vill.
Ta en paus? Från det här?
Det här är inget.
När jag är hemma kan jag inte sova.
Jag har mardrömmar där jag ser mina patienters ansikten.
Jag känner mig skyldig när jag tänker på personalen jag valde
för att arbeta under orkanen.
Jag känner smärtan av varenda patients död.
Jag vet att det här är svårt, men vi uppskattar det.
Hur vågar ni komma hit från en trygg plats
och försöka besluta vad som var rätt och fel?
Det ni gör är inte rättvist.
Det är det bara inte.
Förlåt, men det är det inte.
Walker, du ville träffa mig?
Kom in, Anna.
Vad står på?
Vi är så lyckligt lottade som har dig här.
Så lyckligt lottade. Det vet du. Men...
Du har säkert sett rapporterna på CNN och andra ställen.
Jag är medveten om dem.
Men, du vet, jag är upptagen med att ta hand om mina patienter,
inte sitta och titta på tv-nyheter.
Med tanke på att en del av bevakningen fokuserade på dig,
har vi fått överväga det här lite.
Vad händer till exempel om en operation går snett?
Utan misstag från din sida. Men operation kan gå snett och gör det.
Vad försöker du säga? Säg det bara.
Vi vill att du överväger att ta en paus från operationer.
Om nåt oväntat hände vore det förödande för universitetet.
Du vet, så...
Vill ni att jag slutar utföra operationer?
Vi ber bara att du överväger det.
Jag får ta emot patienter och har mina sjukhusprivilegier.
Ja, du kommer bara inte att utföra operationer på ett tag.
Det grämer mig oerhört, men vi enades om det.
Jag tror det är hon. Den där Pou.
Ja.
Såg du? Jag tror att de pratar om oss.
Okej, kanske det. Än sen?
Ja, det är väl som det är.
Just det, berättade jag om Michael Young?
Michael spelade golf med en kille borta i Covington,
och killen träffade en fågel.
Han träffade en flygande fågel, okej?
Och fågeln klarade sig...
Hon jobbade på Memorial...
Okej. Vill du att jag går dit och hotar dem?
Vad?
Det skulle vara väldigt effektivt.
Ja. De är två gamla damer.
Jag tror jag klarar det.
Tror du inte det? -Jag vill bara... Jag vill åka hem.
Säkert? -Anna. Anna?
Förlåt. -Åh, Laura.
Hej. Hur mår du? -Åh, hej.
Hej, Laura. Hej.
Henry och jag ville bara säga att vi stöttar dig.
Vi tänker på dig och ber för dig.
Vad som händer dig är bara... Det är så orättvist.
Jag tänker inte säga emot.
Säg bara till om vi kan göra nåt för att hjälpa dig.
Tack, Laura. Det uppskattar jag.
Tack så mycket. -Ta hand om dig.
Jag hör av mig. -Tack.
Tack.
Det är inte... Det är inte kristet av henne...
KÖRKORT
RECEPT MED LÄKARSIGNATUR
Förstärkningar.
Vad snällt. Tack.
Vill du höra dagens roliga faktum?
Klockan är bara åtta. Tror du inte att du kommer toppa det?
Inte en chans. -Okej.
Du vet Pous bror Fredrick? Pou är ett av 11 syskon, förresten.
Det visste jag.
Han är en förrymd knarkbrottsling.
Han är en av DEA:s mest efterlysta.
Det är officiellt nu. Allt i det här fallet är helt vansinnigt.
Mina morgonnyheter är mindre spännande, men vi har fått toxikologirapporten.
Och?
De testade vävnader från 18 av de döda patienterna från Memorial.
Nio av de 18 testade positivt för morfin,
och sju av de nio testade även positivt för midazolam,
även känt som Versed.
Exakt den läkemedelskombination som Nakamaru sa att han gav till Pou.
Ja, labbchefen sa att fyndet av midazolam i liken var förbryllande.
Självklart. I min mening finns det inget sätt att rättfärdiga det,
utom att det i kombination med morfin är ett högeffektivt sätt att döda folk.
De här rapporterna hjälper definitivt.
Men försvaret kommer att ifrågasätta skicket på kropparna.
Och säga att inga av bevisen är tillförlitliga.
Hur svarar vi på det?
Vi måste skaffa några expertutlåtanden.
Vi måste skicka allt det här till några topp-patologer.
ADVOKAT
Anna, vi måste nog tyvärr börja förbereda vårt försvar.
Vad har du hört?
Tyvärr pratas det internt om
att justitiekanslerns kontor fokuserar sin utredning på dig.
Herregud.
Anna? Anna det... Det kommer att ordna sig. Lyssna på mig.
Vi ska få varenda medicinsk yrkesperson i den här stan att backa dig.
Annars, när nästa orkan kommer,
kommer inte en enda läkare i den här stan att praktisera.
Allmänheten måste få veta det.
Så vad gör vi?
Det första jag vill göra är att arrangera ett slags studiebesök.
Studiebesök? -Ja.
Du, jag och de två sköterskorna som var med dig den sista dagen.
Jag vill att vi alla besöker Memorial.
Vill du tillbaka till sjukhuset? Varför?
För att jag vill att ni ska gå igenom allt som hände den sista dagen,
och se till att vi alla är överens.
Personligen skulle jag aldrig vilja få dödshjälp,
men jag förstår varför vissa under fasansfulla omständigheter vill det.
Ja. Jag är katolik.
Det går emot min religion, men om jag blir en grönsak, dra ur kontakten.
Visst, om det är vad du vill.
Men på Memorial fick ingen samtycke, så vitt jag vet.
Nej, det stämmer. Ingen fick samtycke.
Vad tycker Linda om allt det här?
Vi pratar inte om mina fall. -Inte? Aldrig?
Inte direkt.
Varför inte?
För det första vill man inte att ens hemligheter
ska avslöjas för specerihandlaren eller nån.
Vem berättar nåt för sin specerihandlare? Det är inte 1955.
Om Linda såg att jag var så uppslukad av nåt,
så skulle hon oroa sig för
att jag arbetade för hårt eller skadade min hälsa.
Hon behöver inte det just nu.
Hur är det med henne?
Det var inte bara vår dotter.
De senaste fem månaderna
miste hon även sin far och sin kusin som var som en syster för henne.
Det har varit tufft.
Herregud. Jag kan inte ens föreställa mig. Jag är hemskt ledsen.
Ja, hon sörjer på sitt eget sätt,
och jag ger henne bara utrymme att göra det.
Hur hanterar Kevin allt det här?
Ärligt talat är det inte så bra mellan oss just nu.
Så det är bra för mig att ha det här fallet att fokusera på.
Okej. Bara du behåller perspektivet.
Jag ser hur hårt du arbetar. Du är som en mänsklig 7-eleven.
Mänsklig 7-eleven.
Det är det snällaste du nånsin sagt till mig.
Jag menar, jag är bara... Jag är orolig för dig.
-Jag är mest orolig.
Knappast. Jag är mycket mer orolig.
Okej, jag ger mig.
Jag måste gå några ärenden. Vi ses på kontoret, okej?
Okej. -Okej.
Miss Rider.
Mrs Everett?
Förlåt att jag bara dyka upp så här,
men jag måste få veta vad ni gör å min Emmetts vägnar.
Vi jobbar på det, det lovar jag.
Så ni gör framsteg?
Ja, det gör vi.
Det finns många mäktiga människor där ute
som vill att allt det här bara ska försvinna.
Du får inte låta det hända.
Det ska jag inte.
Jag har nåt åt dig.
Efter alla översvämningar är det det enda jag har kvar.
Jag vill att du ska ha det.
Nej. Jag kan inte.
Ta det. Snälla.
Jag vill att ni ska veta en sak, mrs Everett.
Emmett är föredömet för vårt fall.
Vi gör allt vi kan för att skipa rättvisa för honom, för det som hände.
Jag saknar honom så mycket.
Det gör ont.
Ingen har rätt att spela Gud och avsluta ett liv.
Det har de bara inte.
Jag bryr mig inte om vem de är.
Tack för er tid.
Mr Nakamaru, tack för att ni kom.
Vad vill att ni gör är
att bekräfta det återstående lagret av läkemedel i apoteket.
Okej.
Allt morfin, Versed och lorazepam saknas.
Och de andra kontrollerade läkemedlen? -Fortfarande här.
Finns det några uppgifter om vem som plundrade apoteket?
Ja.
Här är listan av de sista som hämtade ut läkemedlen.
Kan ni bekräfta vems signatur det här är?
Anna Pou. Ja.
Hon var den sista som hämtade ut läkemedel.
Herregud.
Jag kan inte föreställa mig vad ni utstod här.
Det var vårt jobb.
Är ni okej?
Jag bara... -Fy fan.
När jag ser det nu... Det ser så mycket värre ut.
Vad vill du att jag visar dig?
Allt.
Bara beskriv vad du gjorde.
Hur du hjälpte människor, räddade människor.
Alla patienter som fördes ut med helikopter togs ut den här vägen.
Nedför sjukhustrapporna,
genom hålet där, uppför rampen till de här trapporna.
Det är helt otroligt.
Gick patienterna upp själva, eller blev de burna?
De flesta var för sjuka och fick bäras.
Det var...
Det är en herkulisk uppgift.
Här är landningsplattan. Den hade inte använts på årtionden.
Den är i dåligt skick.
Det här kan väl kallas nollpunkten.
Det är kapellet.
Det vet ni säkert.
Ja.
Det som hände här är nåt ingen människa nånsin borde behöva uppleva.
Vad i...
Ingen annan skulle vara här inne.
Det är dr Pou.
Är det Anna Pou?
Och de två sköterskorna hon tog med upp till sjunde våningen.
Du skojar.
Dr Pou.
Ja?
Virginia Rider och Arthur Schafer.
Vi jobbar för Louisianas justitiekansler.
Hej, Anna.
Och jag är Rick Simmons, dr Pous advokat.
Mr Simmons, vi borde... -Åh, ja...
Om ni ursäktar. Anna.
Helt jävla otroligt.
Vad gör de här?
Samma sak som vi. Förbereder sig.
Oroa dig inte.
Anna.
Nu fokuserar vi på det vi håller på med.
Glöm dem, okej?
Kom nu så avslutar vi vår rundtur.
LOUISIANA JUSTITIEDEPARTEMENT
Arthur Schafer.
Mr Schafer? Det här är Mike Murphy från LifeCare.
Hur står det till i dag?
Bra. Tack. -Bra.
Kristy Johnson, vår fysiomedicinska chef,
ni träffade henne.
Ja, det minns jag. -Ja, hon...
Hon har nåt mer hon vill berätta för er.
Hon vill prata med er igen.
Okej. Vi ordnar det.
Hej, Walker.
Anna.
Jag vill återgå till arbetet.
Jag uppskattar det. Men du vet att sjukhus är enorma byråkratier
och att allt tar tid.
Jag trodde att du bestämde.
Mina patienter behöver operationer.
Det finns ju knappast dussintals ÖNH-läkare tillgängliga.
Jag inser det.
Jag har inte ens anklagats för ett brott.
Jag inser det också.
Jag undrar,
har du nånsin läst LSU:s Hälsovårdscenters verksamhetsidé?
För där står det att patientcentrerad vård som levereras
med högsta kvalitet av professionalism är hörnstenen...
Jag har läst den. Det var jag som skrev den.
Fint formulerat. -Tack.
Okej, jag... Jag ska se vad jag kan göra för att få in dig i operationssalen igen.
Tack, Walker.
Tack.
Är jag den enda externa läkaren som har undersökt bevisen?
Nej, sir. Vi skickade dem till en hel panel av externa experter.
Så enligt er åsikt, dr Baden, vad pekar bevisen på?
Mord.
I alla de fall ni har undersökt? -Ja.
Trots kropparnas tillstånd? -Ja.
Jag skulle kategorisera alla de nio fall som jag undersökte som mord.
Tack så mycket för er tid, doktor.
Tack.
Kristy Johnson är här.
Jag gick med dr Pou till ingången till Emmett Everetts rum.
Ni vet väl vem jag pratar om? Han var en patient som var vid medvetande.
Ja, vi känner till Emmett Everett.
Hon sa att hon tänkte ge honom nåt.
Jag vill säga till honom att jag vill ge honom nåt som hjälper mot yrseln.
Vad tror du?
Jag vet inte. Jag antar det.
Klarar du det? Vill du att jag går in med dig?
Nej. Jag klarar mig.
Emmett Everett var inte den enda.
Jag tog dr Pou och de två sköterskorna till andra sängar.
Jag var med dem när de injicerade patienterna.
Jag höll deras händer.
Jag bad böner.
Så ni bevittnade personligen dr Pou injicera patienter?
Ja.
Minns ni vilka?
Wilda McManus var en.
Såg ni henne injicera Wilda McManus?
Ja.
Och ni kan vittna om det? -Ja, det kan jag.
Och i korridoren på väg ut, hörde jag henne, dr Pou.
Hon kan ha pratat om mr Alford,
men jag tror att hon pratade om miss McManus,
och hon sa...
"Jag fick ge henne tre doser.
Hon kämpade verkligen emot."
Nåt sånt.
Förlåt att jag inte berättade tidigare.
Det är bara... Det är bara så svårt.
Får jag ta lite luft? -Ja, givetvis.
Jag underrättade just justitiekanslern. Han vill göra gripandena.
Det finns alltid mer vi kan göra men han vill inte vänta längre.
Opinionen vänder redan.
Vad menar du?
Hela sjukvårdssystemet.
Läkare skyddar läkare. Sköterskor skyddar sköterskor.
Du kommer snart att få se.
Anna Pou förtjänar ingen specialbehandling.
Det betyder inte att hon inte får det. Du får se. Vi kommer att uppröra många.
Ja, sir.
Jag följer med teamen som hämtar Landry och Budo. Du tar Pou.
Är du redo?
Ja.
11 MÅNADER EFTER ORKANEN KATRINA
DEN 17 JULI 2006
Varje gång jag griper nån tänker jag:
"När jag knackar på dörren förändrar jag nåns liv för evigt."
Men i natt sov jag som ett barn.
Vi ses när det är över. Hej då.
Då åker vi. -Okej.
Polisen. Öppna dörren!
Polisen! Öppna dörren!
Anna Pou?
Ja, jag är Anna Pou.
Vi har order att gripa er för fyra fall av icke överlagt mord.
Har ni några vapen på er eller i ert hus?
Nej.
Jag måste kroppsvisitera er.
Är det nån annan i huset? -Nej.
Vart för ni mig?
Ni inregistreras här i Baton Rouge, sen vidare till häktet i New Orleans.
Och mina patienter? Jag har kritiskt sjuka patienter.
Jag kan inte bara lämna dem.
Jag väntar på väldigt viktiga labbresultat.
Finns det andra läkare som kan hoppa in?
Ja. Men... -Då ger vi er en chans att ringa dem.
Jag har opererat hela dagen. Får jag åtminstone byta kläder?
Visst.
Måste ni stå här? Kan ni inte bara vänta utanför?
Nej, ma'am. Det kan jag inte.
Ta av alla smycken och ta bara med ert körkort.
Jag har inga smycken på mig, och mitt körkort är i...
Stick inte ner handen i den.
Ert körkort?
Det ligger i min plånbok.
Då så. Jag ska läsa upp era rättigheter.
Ni har rätt att tiga.
Allt ni säger kan och kommer att användas mot er i domstol.
Ni har rätt till juridiskt ombud.
Om ni inte har råd med ett ombud så tilldelas ni ett.
Ni måste bekräfta här att ni förstår era rättigheter.
Är ni villig att besvara frågor utan advokat?
Nej.
Bakdörren öppnas...
Käre Gud...
Vägled oss och stå vid vår sida.
Hjälp andra att inte tro på osanningar.
Hjälp dem som är emot oss att få veta sanningen.
Jag ber dig, O Herre, att skydda och bevara oss.
Ge oss styrka att uthärda dessa vedermödor
och orättvisor.
Led oss tillbaka in i din eviga godhet och ditt eviga ljus.
Amen.
Undertexter: Kristina Donnellan