Han elsket livet.
Jeg nekter ikke for at Emmett hadde helseproblemer,
men han lot det aldri tære på ham. Han var glad i livet.
Emmett...
Han fikk deg til å sette pris på hva du hadde.
Selv om han var fastlåst til en sykeseng,
så var han mer levende enn de fleste som kan bruke beina.
Han elsket å le. Han elsket folk.
Jeg beklager at du mistet ham. Virkelig.
Jeg mistet ham ikke. Han ble tatt fra meg.
Sa Emmett noe om hva som skjedde på LifeCare?
Snakket du med ham den siste torsdagen?
Telefonen hans virket ikke da.
Jeg prøvde å ringe ham på onsdag og torsdag.
Før det sa han
at det gikk litt kaotisk for seg, men han dvelte ikke ved det.
Han ville ikke uroe meg.
Han tullet til og med om det han hadde spist til frokost.
Han hadde spist tunfisk på boks og kjeks...
...og agurkmiks.
Han sa det smakte kjempegodt.
Min Emmett. Han var sterk.
At han skulle dø av seg selv?
Det gir ikke mening.
Ikke i det hele tatt.
BASERT PÅ BOKA AV SHERI FINK
33 DAGER ETTER ORKANEN KATRINA
1. OKTOBER 2005
POLITI
Hei sann, husker du oss? -Ja, sir.
Jeg har en ransakelsesordre nå.
SIKKERHETSVAKT
Er det flere der inne? -Ja, sir.
Få dem ut.
Hei, Remy. Remy! -Hei, gutter.
Få alle ut hit nå!
Dere må være her ute til vi er ferdige. Er det forstått?
Takk skal du ha.
Spre dere og dokumenter alt dere ser.
Ja. -Skal bli.
Lukten av død. Blir aldri vant til det.
Derfor elsker jeg regnskapsføring.
Trodde det ikke var mat eller vann.
Bare kasser med vann stablet langs veggen.
Boksemat overalt.
LIFECARE SYKEHUS
Det er avsperret der.
Apoteket er låst, men vi går inn nå.
MEMORIAL LEGESENTER
Se her.
Tre resepter på morfin, alle signert av Anna Pou.
Hei. Noen fant dette i sjuende.
Det var det Nakamaru beskrev.
Jeg har lært å aldri bli overrasket.
Men så blir jeg overrasket.
Vi har fire vitner som bekrefter det samme.
Pou kom opp til sjuende for å ta livet av pasienter.
Så finner vi sprøyter, ampuller og Pous navn på reseptene.
Er ikke det nok? -Nei.
To av vitnene sa at Pou sa til dem at hun mente å ta livet deres.
Legene og sykepleierne meldte seg frivillig til å bli på sykehuset.
Så ble de i fem dager under forferdelige omstendigheter.
Hvordan kunne motivet deres ha vært å skade pasientene?
Å drepe dem. -Men vi kan ikke overse bevis.
Vi må bevise at Pou og sykepleierne ikke bare ga sprøyte til pasientene,
men mente å drepe dem.
Vi trenger et øyenvitne. Noen som så dem gjøre det.
Francis, Vince sa at han blir med i helga, så bare ring ham.
Hvordan går det, Mrs. Allen? -Ganske bra.
Ganske bra? -Jeg vil ikke si noe feil.
Si hva du vil. Det ser perfekt ut.
Takk, doktor. -Så klart.
Jeg trenger den oppskriften. -Datteren min kommer med den i dag.
Bra for meg, min venn.
Dette er utrolig godt.
Det er veldig, veldig godt.
Pasienten min hadde en restaurant i St. Claude.
Dette er hennes familieoppskrift.
Ok.
Hva er hemmeligheten? -Det kan jeg ikke si.
Kan du ikke det?
Det er konfidensielt.
Jøss.
Denne kvinnen. Velsigne henne. Hun...
Hun er ordentlig sterk.
Ja. En vakker sjel.
Hvordan er den nye jobben?
Er arbeidet nok til å distrahere deg? -Kirurgien er det.
Men i de stille stundene...
Er jeg... Er jeg urolig?
Ja, så klart.
Ja. Jeg skulle ønske vi visste hva de gjorde.
Gransker de deg eller ikke, sant?
Helt ærlig, Vince...
Jeg føler at jeg blir overkjørt her.
Hvorfor tror du det?
Fordi alt gikk til helvete, og noen må ta skylden for det.
Anna. Aner du hvor høyt aktet du er?
Det er ikke mulig... Det kan bare ikke skje.
Jeg prøvde bare å hjelpe folk. Det er alt.
Jeg vet det. Jeg kjenner deg.
Hør her, Gud er god, sant?
Han passer på oss. Han har en plan for oss.
Sannheten vil seire.
Jeg vil tro det. Jeg vil virkelig tro det.
Har du møtt Frank Minyard før? -Nei.
Han går med cowboystøvler og spiller jazztrompet nedi byen.
En veldig stor personlighet.
Ikke en typisk patolog. -Nei, han er ikke patolog.
Hva? Hvordan ble han byrettslege da? -Fordi han ble valgt.
Folk elsker ham, så han blir gjenvalgt.
Er han ikke lege? -Jo, han er lege.
Han er utdannet gynekolog.
Jobber han på et begravelsesbyrå?
Midlertidige kontorer. Det ble oversvømt.
ORLEANS KOMMUNE RETTSLEGE
Beklager, Butch. Ikke se på rotet.
Vi måtte bare pakke sammen og dra da bygget vårt kom under vann.
Virginia, sa du? -Ja.
Virginia, vet du hvor det engelske "coroner" kommer fra?
Det gjør jeg ikke.
Det betyr vokteren av kronens ønsker.
Det er fra Magna Carta.
Før i tiden var rettslegene veldig viktige kongelige embetsmenn.
I dag driver vi så klart hovedsakelig med lik.
SPILLER OG SYNGER
Det bringer oss til obduksjonene, Butch. Slå dere ned.
Vi har et stort problem.
Hva da? -Jeg vet ikke om det skjedde noe drap.
Hvorfor ikke? -Fordi likene er ubrukelige.
De forvitret i heten i en uke. Vi kan ikke ta blodprøver engang.
Jeg mener det kan være spor av medisiner i leveren eller hjernen,
eller væsken tatt fra mellomgulvet.
Er du patolog?
Nei, men jeg har pratet med to.
De har ikke sett disse likene.
Uansett så må vi ta prøver, Frank.
Dette kommer fra statsadvokaten selv.
Ja vel. Greit. Jeg sier til ham hva du sa.
Ser du hva jeg har med å gjøre?
Jeg er overbelastet. Men jeg skal si deg noe.
Jeg får et krisebegravelsesteam til å komme
for å ta prøver og sende dem til laboratoriet.
Bare for deg, Butch.
Takk, Frank. Det setter jeg stor pris på.
Er det ikke Minyards jobb å samle bevis?
Og ikke vilkårlig si hva som burde gjøres?
Ikke tenk på det. Vi får prøver.
Han er rettslegen. Han avgjør ikke dette.
Hør her. Det medisinske miljøet i denne byen er tett sammenknyttet,
og Minyard er en del av det. -Han skal fokusere på bevisene.
Han og de andre skal ikke bare stå der
og se dette skje mot en kollega. Du må være forberedt på det.
Hei, vennen.
Hei. Hatt en fin dag?
Helt grei. Snakket du med familien din i dag?
Ja, jeg pratet med søsteren min litt. Hvordan går det med saken din?
Ikke noe spesielt nytt.
Jeg har med kladdeblokken din.
Tenkte det ville inspirere deg til å male noe nytt,
eller kanskje de englene.
Takk, Butch, men jeg føler ikke for det.
Greit. De selger på galleriene.
Det er vel bra også, hva?
Kanskje snart.
Greit. Da går jeg og rasker sammen en middag.
Vi har kylling og brokkoli. -Greit.
Hallo? -Det er meg. Gjett hva.
Noen fra Memorial, ikke LifeCare, vil faktisk prate med oss.
Den var ny. Hvem da?
Dere fant frem.
Arthur Schafer. -Virginia Rider.
Bryant King. Hyggelig. -Ja. Hei.
Ja. Kom inn.
Jeg tok kontakt fordi jeg så arbeidere hente ut lik fra Memorial på TV,
og jeg kunne ikke tro hvor mange lik de hentet ut fra kapellet.
Hvorfor det?
Fordi på onsdagen, så erklærte jeg en pasient død av naturlige årsaker.
Da vi bar henne opp til kapellet, var hun den sjette i rommet.
Jeg noterte det.
Etter det var det ingen som døde før jeg forlot sykehuset på torsdagen.
Jeg går til graven med det, for jeg telte det i hodet.
Jeg visste hvor mange som hadde dødd.
Hvor mange var det?
På torsdag var det 20 eller 21. Jeg er helt sikker.
Da jeg fant ut at det var 45 lik totalt, tenkte jeg: "Så mange kunne ikke ha dødd
fra jeg dro og til dagen derpå."
Hvor mange sykehus mister 20 pasienter på én dag?
Noen vil si at det var grunnet de forferdelige omstendighetene.
Mangelen på strøm, ekstrem hete.
Folk dør ikke så ofte på sykehus, selv ikke under farlige omstendigheter.
Det var ikke det.
Hva var det da?
Jeg visste at noe skjedde.
Jeg snakket med Kathleen Fournier. Vi studerte medisin sammen.
Hva sa de?
Jeg er ikke sikker.
Hva tror du at de sa?
Dette er bare mellom oss, ok?
De snakket om at vi ikke får alle ut herfra,
og at pasienter lider, og at vi må få en slutt på den lidelsen.
Om det er pasienter som har det vondt, så må vi hjelpe dem.
Det var ikke det de snakket om.
Bare lindring, skjønner du?
Jeg tror ikke de mente det. -Hvem er "de"?
Ewing Cook og Anna Pou. De snakket om å få en slutt på lidelsen.
Jeg hørte Anna si: "Jeg har ikke noe problem med det."
Hva?
Og jeg tenkte i mitt stille sinn:
"Det er ikke normalt. Vi får ikke betalt for det.
Vi får betalt for å pleie og hjelpe folk."
Du visste det, men satte ikke spørsmål ved det?
Dere må forstå dette.
Jeg var en av de få svarte legene der. Jeg ble nylig ansatt.
Enkelte var redde for folk utenfor sykehuset, men for meg
var det omvendt.
Var du redd for folk inne på sykehuset? -La meg si det sånn.
Ryktene om plyndrere, voldtektsmenn og skarpskyttere i byen,
om at New Orleans var kontrollert av kriminelle... De refererte til svarte.
Jeg så det ved inngangen selv, der folk med min hudfarge ble avvist.
Jeg prøvde å hjelpe.
Hei! Hva skjer? Hvorfor hjelper vi dem ikke?
Vi har ikke plass til dem.
Skal vi ikke hjelpe dem?
Da jeg så det skje,
tenkte jeg: "Det er ikke så mye jeg kan gjøre."
De hadde alle våpnene.
Du var redd for å bli skutt. -Nei.
De hadde ikke skutt meg foran alle, men de hadde kastet meg ut.
Jeg sier det jeg mener, men jeg vet når jeg burde holde kjeft.
Men jeg sa ifra i det stille.
Hvordan?
Jeg sendte meldinger.
Til hvem? -Til min bestevenn.
Jeg sa det var onde skapninger på sykehuset
som skulle drepe pasienter.
Onde skapninger? -De er ikke mennesker.
Når du vil drepe folk som ikke har gjort noe galt.
Uskyldige folk?
Mennesker gjør ikke det mot hverandre. Jeg tenkte: "Disse..." Ordet er "jævlene"...
"...har tenkt å drepe folk."
Så du noe direkte relatert til det?
Den siste dagen kom det en fyr bort til meg.
En sykepleierassistent, og han sa...
Dr. King.
Vil du bli med og be med oss? -Be?
Da han sa det, tenkte jeg: "Hva er dette?"
Så så jeg Anna Pou.
Hun holdt en håndfull med sprøyter med rosa nål.
Hvorfor hadde hun de sprøytene?
Så du dr. Pou gi noen sprøyte?
Nei. Men hun holdt en håndfull med sprøyter,
og folk sa ting de ikke engang burde...
De sa ting de ikke engang burde tenke.
Jeg sa til meg selv: "Dette er ikke normalt.
Jeg burde ikke være her.
Jeg kan ikke ta del i dette."
Hvor skal du?
Jeg skal ut.
Skal du forlate oss? -Vet du hva som skjer her?
Kanskje du klarer å forstå det selv.
Jeg kan ikke stoppe dem engang.
De har våpnene. De har makten.
Var det da du dro? -Jeg kom meg på en båt.
Jeg ble sluppet av, så vadet jeg til land og gikk helt tilbake til huset mitt.
Har du pratet med noen andre om dette?
Vi begynner med
da orkanen Katrina gikk fra å være katastrofe til å bli tragedie.
Da folk begynte å ta valg som setter en plett på sjelen.
Mens vannet renner vekk, kommer hemmelighetene frem.
Rykter om avgjørelser om liv og død,
og historier vi for første gang hører om i dag, om barmhjertighetsdrap.
Nye spørsmål om hvorvidt de ansatte på et sykehus...
14. OKTOBER 2005
...mente å gi aktiv dødshjelp.
Ble det gjennomført aktiv dødshjelp på det sykehuset etter Katrina,
når det var så mye kaos i byen?
BARMHJERTIGHETSDRAP?
DR. KINGS SIDE AV SAKEN
De fleste vet at noe skjedde som ikke burde skjedd.
En av de andre legene hadde en håndfull med sprøyter.
Jeg vet ikke hva som var i sprøytene. Det eneste jeg hørte henne si var:
"Jeg gir deg noe lindrende."
Jeg kan ikke tro det.
Jeg forstår bekymringen.
Men han vil ødelegge ryktet til alle leger som har jobbet på det sykehuset.
Horace, du overreagerer.
Jeg tror ikke det.
Om det han sier er sant, så er det helt forferdelig.
Men dette er ikke noe man snakker om i det offentlige.
Legen med sprøytene snakket med media ved flere tilfeller.
Hun understrekte at alle på sykehuset følte seg forlatt.
Legen sa:
"Vi gjorde alt vi kunne for å redde de pasientene.
Regjeringen forlot oss for å dø i hus, i gater og på sykehus.
Kanskje mange av oss begikk feil,
men vi tok de beste avgjørelsene vi kunne."
Vår dekning av situasjonen fortsetter når vi får mer informasjon.
Ms. Isbell, du var sykepleiersjef på LifeCare?
Riktig.
Torsdag den 1. september,
da tre helsearbeidere fra Memorial kom opp til sjuende...
Hva trodde du det var? -Jeg antok at de skulle hjelpe pasientene.
Hva ellers?
Det er det jeg spør om.
Om det var noe annet, så vet jeg ikke, helt ærlig.
Noterte du alt ned under katastrofen? Hvilke medisiner dere ga pasientene?
Vi gjorde det så lenge vi kunne.
Vi kunne bare ikke holde oversikt over alt.
Jeg har vært der. Jeg kan bare tenke meg det.
Å nei. Du kan ikke tenke deg det. Du aner ikke.
Vi prøvde så hardt å holde liv i dem.
Jeg vil vite hvorfor det tok så lang tid
før noen hjalp oss med å få de pasientene ut?
Det er derfor vi mistet så mange.
Hvor var myndighetene? Hvor var hjelpen vår?
Ms. Isbell... -Nei.
De personene som ble på sykehuset under stormen må dere la være i fred.
De legene og sykepleierne som ble for å behandle sine pasienter
og prøve å lindre plagene deres lar man bare være det de er.
Helter.
Om du vil, så kan vi ta en pause. -Pause? Fra dette?
Dette er ingenting.
Hjemme får jeg ikke sove.
Jeg har mareritt der jeg ser pasientene mine.
Jeg har skyldfølelse for de ansatte som jeg ba om å bli.
Jeg føler smerten av hver eneste pasients død.
Det er vanskelig, men vi setter pris på det.
Hvordan våger dere å komme fra et behagelig hjørne
og prøve å avgjøre hva som var rett og galt?
Dette er ikke rettferdig.
Det er ikke det.
Beklager. Det er bare ikke det.
Walker, ville du snakke med meg? -Kom inn, Anna.
Hva skjer?
Vi er så heldige som har deg her.
Så heldige. Det vet du. Men...
Du har nok sett sakene på CNN og overalt.
Jeg har sett dem.
Men jeg er opptatt med å pleie pasientene mine
og ikke se på nyhetene.
Gitt at noe av dekningen omhandlet deg,
måtte vi tenke litt.
Hva skjer om en operasjon mislykkes?
Ikke fordi det er din feil. Men det kan skje.
Hva sier du, Walker? Bare si det rett ut.
Vi vil at du skal ta en pause fra å utføre operasjoner.
Om noe uventet skjedde, ville det vært ødeleggende for universitetet.
Du vet, så...
Skal jeg slutte å operere?
Vi ber deg om å vurdere det.
Jeg kan fortsatt pleie pasienter og har alle rettigheter.
Du skal bare ikke operere på en stund.
Det er tungt, men vi ble enige om det.
Er det Pou?
Ja.
Ser du det? De prater om oss.
Ja, kanskje. Hva så?
Det er vel sånn det er.
Fortalte jeg om Michael Young?
Michael spiller golf med en fyr i Covington,
og fyren treffer en fugl.
Han treffer en fugl midt i lufta. Fuglen klarer seg fint...
Hun var på Memorial...
Skal jeg gå bort dit og skremme dem?
Hva? -Det ville vært effektivt.
Det er to gamle damer. Jeg klarer det.
Tror du ikke jeg kan? -Jeg vil bare hjem.
Er det sant? -Anna. Anna?
Beklager. -Å, Laura.
Hvordan går det? -Hei.
Hei, Laura. Hei.
Henry og jeg ville si at vi er på din side.
Vi tenker på deg. Vi ber for deg.
Det som skjer med deg er bare så urettferdig.
Jeg er ikke uenig.
Om vi kan gjøre noe, så bare si ifra.
Takk, Laura. Jeg setter pris på det.
Tusen takk. -Ha det bra.
Jeg tar kontakt. -Takk.
Takk.
Det var ikke særlig kristent av henne...
FØRERKORT RESEPTEKSEMPLAR MED LEGEUNDERSKRIFT
MEMORIAL LEGESENTER
Forsterkninger. -Så deilig. Takk.
Vil du høre dagens beste fakta?
Klokka er bare åtte. Du kan finne bedre senere.
Det skjer ikke. -Greit.
Du vet broren til Pou, Fredrick? Pou er ett av elleve barn.
Jeg visste det.
Han er narkotikasmugler.
Han er på toppen av listen over de mest ettersøkte.
Det er offisielt. Alt i denne saken blir vilt nå.
Morgennyheten min er mindre spennende, men vi har toksikologirapporter.
Og?
De testet vevsprøvene til 18 av de døde pasientene på Memorial.
Ni av de atten testet positivt for morfin,
og sju av de ni testet også positivt for Midazolam,
også kjent som Versed.
Det er de medisinene som Nakamaru sa han ga til Pou.
Ja, labsjefen sa
at det var urovekkende å finne Midazolam i likene.
Selvsagt. Det kan bare forklares med at når du kombinerer det med morfin,
så er det en effektiv måte å drepe på. -Disse rapportene hjelper oss.
Men forsvaret vil også ta opp tilstanden kroppene er i.
De vil si at bevisene ikke er pålitelige. -Hvordan svarer vi på det?
Vi må få noen eksperter til å se på dette.
Vi må finne topp-patologer.
ADVOKAT
Jeg er redd vi må begynne å forberede et forsvar.
Hva har du hørt?
Dessverre går det rykter om
at statsadvokaten fokuserer granskningen på deg.
Herregud.
Anna? Det ordner seg. Hør på meg.
Vi skal få alt helsepersonell til å stå bak deg.
Ellers vil vi ikke ha noen leger igjen neste gang en orkan inntreffer.
Folk må vite det.
Hva gjør vi?
Det første jeg vil, er å organisere en ekskursjon.
Ekskursjon? -Ja.
Du, jeg og de to sykepleierne som var med deg den siste dagen.
Jeg vil tilbake til Memorial.
Hvorfor det?
Dere må gå gjennom alt som skjedde den siste dagen,
så vi kan bli enige.
Jeg hadde aldri ønsket meg aktiv dødshjelp,
men jeg forstår at enkelte ønsker det.
Ja. Jeg er katolikk.
Det er imot min religion, men om jeg er grønnsak, koble meg fra.
Om det er ditt valg, er det greit. På Memorial var det ingen som samtykket.
Nemlig. Ingen samtykket.
Hva mener Linda om alt dette?
Vi snakker ikke om mitt arbeid. -Aldri?
Ikke egentlig. -Hvorfor ikke?
Du vil ikke at dine hemmeligheter skal høres av kjøpmannen eller noe.
Hvem snakker med kjøpmannen? Det er ikke 1955.
Om Linda så at jeg var innblandet i noe, hadde hun tenkt
at jeg jobbet for mye, at det gikk utover helsa.
Hun trenger ikke det nå.
Hvordan går det med henne?
Det var ikke bare datteren vår. I de siste fem månedene
mistet hun også sin far og sin kusine, som hun sto nær.
Det har vært brutalt.
Herregud. Jeg kan ikke forestille meg det.
Ja, hun sørger på sin egen måte.
Jeg gir henne bare rom til å gjøre det.
Hvordan klarer Kevin seg, da?
For å være ærlig, så er ikke ting så bra mellom oss nå.
Det er godt å kunne fokusere på denne saken.
Greit. Så lenge du har et perspektiv.
Du jobber hardt. Du er en levende 7-Eleven.
Levende 7-Eleven. Det er det fineste du har sagt til meg.
Jeg er bare urolig for deg.
Jeg er urolig for deg. -Jeg er mer urolig.
Jeg er mye mer urolig.
Greit, jeg gir meg.
Jeg må løpe noen ærender. Vi møtes på kontoret, ok?
Ok. -Greit.
Miss Rider.
Mrs. Everett?
Beklager å bare dukke opp sånn,
men jeg må vite hva dere gjør på vegne av Emmett.
Vi jobber med saken, det lover jeg.
Gjør dere fremgang? -Ja, det gjør vi.
Det er mange folk med makt der ute
som vil at dette bare skal forsvinne.
Du kan ikke la det skje. -Det skal jeg ikke.
Jeg har noe til deg.
Etter oversvømmelsen er det det eneste jeg har igjen.
Jeg vil du skal ha det.
Nei, jeg kan ikke.
Ta det. Vær så snill.
Du må vite noe, Mrs. Everett.
Emmett er vår saks ansikt utad.
Vi gjør alt vi kan for å yte ham rettferdighet, for det som skjedde.
Jeg savner ham så mye.
Det gjør vondt.
Ingen har retten til å leke Gud og ta et liv.
De har ikke det.
Samme hvem de er.
Takk for at du tok deg tid.
Mr. Nakamaru, takk for at du kom. Vi vil gjerne
bekrefte hvilke medisiner som er igjen på apoteket.
Greit.
Morfin, Versed og Ativan mangler.
Hva med andre kontrollerte medisiner? -Fortsatt her.
Ble det registrert hvem som forsynte seg på apoteket?
Ja.
Her er listen over de siste som skrev ut medisiner.
Kan du bekrefte hvem dette er? -Anna Pou. Ja.
Hun var den siste som skrev ut medisiner.
Herregud.
Jeg kan ikke tenke meg hvordan det var.
Det var jobben vår. -Går det bra?
Jeg... -Pokker.
Når jeg ser det nå... så ser det mye verre ut.
Hva skal jeg vise deg?
Alt sammen.
Bare fortell oss hva du gjorde.
Hvordan du hjalp og reddet folk.
Alle pasientene som tok helikopter kom ut denne veien.
Ned trappa, gjennom det hullet og opp denne trappa.
Det er helt utrolig.
Måtte pasientene gå selv, eller ble de båret?
De fleste var for syke. De måtte bæres.
Det var...
Heroisk. Det var det det var.
Dette er dekket. -Ja.
Ubrukt i flere tiår.
Dårlig stand.
Det var vel her alt skjedde.
Det er kapellet. Det vet dere sikkert.
Ja.
Det som skjedde her er noe ingen mennesker noensinne burde få oppleve.
Hva i...
Ingen andre burde være her.
Det er dr. Pou.
Er det Anna Pou?
Og de to sykepleierne hun tok opp med til sjuende.
Fy flate. Du kødder.
Dr. Pou.
Ja?
Virginia Rider. Det er Arthur Schafer. Vi kommer fra Louisianas statsadvokat.
Hallo, Anna.
Jeg er Rick Simmons, advokaten til dr. Pou.
Mr. Simmons, vi burde... -Å ja. Ja...
Unnskyld oss. Anna.
Jeg kan faen ikke tro det.
Hva gjør de her?
Det vi gjør. Får seg oversikt. Ikke tenk på det.
Anna. Du.
Vi skal fokusere på det vi gjør nå.
Glem dem, ok?
Kom igjen. La oss se resten. Kom.
LOUISIANA JUSTISDEPARTEMENT
Arthur Schafer.
Mr. Schafer? Mike Murphy fra LifeCare.
Hvordan går det?
Greit. Takk. -Bra.
Kristy Johnson, lederen for fysikalsk behandling, du har møtt henne.
Jeg husker det. -Ja, hun...
Hun har noe mer å fortelle deg. Hun vil møte deg igjen.
Greit. Vi ordner et møte.
Hallo, Walker.
Anna.
Jeg vil tilbake på jobb.
Det skjønner jeg.
Men du vet godt at sykehus er gedigne byråkratier,
og hjulene går sakte.
Jeg trodde du bestemte.
Pasientene mine trenger å opereres.
Det er ikke akkurat en masse ØNH-spesialister som sitter og venter.
Jeg skjønner det.
Jeg har ikke engang blitt siktet for noe.
Jeg skjønner det også.
Jeg lurer på en ting.
Har du lest LSU helsesenters formålserklæring?
De skriver om at pasientfokusert helsehjelp
utført med utsøkt profesjonalisme er det viktigste...
Jeg har lest den. Jeg skrev den.
Godt skrevet. -Takk.
Greit, la meg... La meg se hva jeg kan gjøre for å få deg tilbake til operasjonsbordet.
Takk, Walker.
Takk.
Er jeg den eneste legen utenfra som har sett på bevisene?
Nei, vi har sendt det til et panel med eksperter.
Hva mener du at bevisene peker mot, dr. Baden?
Drap.
I alle tilfeller? -Ja.
Selv med tanke på omstendighetene? -Ja.
I alle ni sakene jeg gransket ville jeg kategorisert dem som drap.
Takk skal du ha, doktor. -Takk.
Kristy Johnson er her.
Jeg gikk med dr. Pou bort til Emmett Everetts rom.
Dere vet hvem jeg mener, sant? Han var en våken pasient.
Ja, vi vet om Emmett Everett. -Hun sa at hun planla å gi ham noe.
Jeg vil si til ham at jeg...
Jeg vil gi ham noe mot svimmelheten.
Hva synes du?
Jeg vet ikke. Sikkert.
Går det bra? Skal jeg gå inn med deg?
Nei, nei. Det går fint.
Emmett Everett var ikke den eneste.
Jeg tok dr. Pou og de to sykepleierne til andre pasienter.
Jeg var med dem mens de ga dem sprøyter.
Jeg holdt dem i hendene. Jeg ba.
Så du så personlig at dr. Pou ga dem sprøyter?
Ja.
Husker du hvem det var?
Wilda McManus var en. -Så du henne gi Wilda McManus en sprøyte?
Ja.
Du kan vitne om det i retten? -Ja.
Da jeg gikk ned gangen, så hørte jeg dr. Pou.
Hun kunne ha pratet om Mr. Alford,
men jeg tror hun pratet om Miss McManus, og hun sa:
"Jeg måtte gi henne tre doser.
Hun kjempet virkelig."
Noe sånt.
Beklager at det tok så lang tid å si det. Det er bare så vanskelig.
Kan jeg ta meg litt luft? -Ja.
Jeg snakket med statsadvokaten. Han vil arrestere dem.
Det er alltid noe mer vi kunne gjort, men han vil ikke vente mer.
Folk begynner å endre mening. -Hva vil det si?
Hele systemet. Leger for leger. Sykepleiere for sykepleiere.
Nå får du se det selv.
Pou fortjener ikke spesiell behandling. -Betyr ikke at hun ikke får det.
Vi er i ferd med å stikke hånda i et ormebol.
Ja, sir.
Jeg blir med Landry og Budo. Du tar Pou.
Er du klar?
Ja.
11 MÅNEDER ETTER ORKANEN KATRINA
17. JULI 2006
Hver gang jeg arresterer noen, tenker jeg: "Nå endrer jeg livet til noen for alltid."
Men i går sov jeg som et barn.
Ses på den andre siden. Ha det.
Kom. -Greit.
Louisiana statspoliti! Åpne døren!
Statspolitiet! Åpne døren!
Anna Pou?
Ja, jeg er Anna Pou.
Vi har en arrestordre for fire tilfeller av forsettlig drap.
Har du våpen i huset? -Nei.
Jeg må kroppsvisitere deg.
Er det noen andre her? -Nei.
Hvor skal vi hen?
Registrering i Baton Rouge, varetekt i New Orleans.
Hva med de akutte pasientene mine?
Jeg kan ikke dra fra dem. Jeg venter på viktige prøveresultater.
Kan noen ta over? -Ja. Men jeg...
Da får du lov til å ringe dem.
Jeg har operert i hele dag. Kan jeg få skifte?
Greit.
Må du stå her? Kan du ikke vente utenfor?
Nei. Det kan jeg ikke.
Ta av alle smykker, og ta kun med førerkort.
Jeg har ikke på smykker, og førerkortet er...
Ikke ta hånda oppi der.
Førerkortet ditt? -Det er i lommeboka mi.
Jeg skal gi lese opp rettighetene dine. Du har retten til å tie.
Alt du sier kan og vil bli brukt mot deg i en rettssak. Du har rett på advokat.
Om du ikke har råd, vil vi utpeke en til deg.
Signer for å bekrefte at du forstår rettighetene.
Er du villig til å snakke uten advokat? -Nei.
Bakdøren åpner...
Kjære Gud...
Vis oss vei, og stå ved vår side.
Hjelp andre å ikke tro på det falske.
Hjelp dem som er imot oss å se sannheten.
Vær så snill, vern oss og støtt oss.
Styrk oss for å tåle disse vanskene
og denne uretten.
Led oss tilbake til din evige godhet og lys.
Amen.
Tekst: Ekaterina Pliassova