Tas žmogus mylėjo gyvenimą.
Neneigiu, kad Emetas buvo prastos sveikatos,
bet tai jam netrukdė.
Jis turėjo aistrą gyvenimui.
Emetas...
jo dėka suprasdavai, kaip tau pasisekė.
Net ir prirakintas ligoninės lovoje,
jis buvo daug gyvesnis už tuos, kurie galėjo vaikščioti.
Jam patiko juoktis. Jis mylėjo žmones.
Apgailestauju dėl jo mirties. Nuoširdžiai.
Jis nemirė. Jį iš manęs atėmė.
Ar Emetas ką nors pasakojo apie tai, kas vyksta „LifeCare“?
Ar kalbėjote su juo tą paskutinį ketvirtadienį?
Tuo metu jo telefonas jau nebeveikė.
Bandžiau prisiskambinti jam trečiadienį ir ketvirtadienį.
Anksčiau jis sakė, kad...
suprantat, kad tvyro sumaištis, bet į smulkmenas nesileido.
Jis nenorėjo manęs jaudinti.
Net bandė juokauti apie savo pusryčius.
Sakė, kad gavo konservuoto tuno, krekerių...
ir padažo.
Pasidžiaugė, kad buvo skanu.
Mano Emetas. Jis buvo kovotojas.
Kad jis savo noru pasiduotų mirčiai?
Nesąmonė.
Nė už ką nepatikėsiu.
Briskit per vandenį
Briskit per vandenį, vaikai
Briskit per vandenį
Briskit per vandenį, vaikai
Briskit per vandenį
Dievas pasirūpins šiuo vandeniu
Žmogus nuėjo prie upės
Žmogus nuėjo prie upės, Viešpatie
Žmogus nuėjo prie upės
Nuėjo ten pasimelsti
Briskit per vandenį
Briskit per vandenį, vaikai
PAGAL ŠERI FINK KNYGĄ
Briskit per vandenį
Dievas pasirūpins šiuo vandeniu
NIEKAS NEŽINO, KĄ MAN TEKO IŠTVERTI
33 DIENOS PO URAGANO KATRINA
2005 M. SPALIO 1 D.
POLICIJA
Sveiki. Prisimenat mus? - Taip, pone.
Gerai, štai leidimas, kurio prašėte.
APSAUGA
Pastate dar yra žmonių? - Taip, pone.
Paprašysiu juos išvesti.
Remi! - Vyručiai.
Liepk visiems išeiti!
Pabūkite čia,
kol mes baigsim savo darbą. Supratote?
Ačiū.
Dėmesio, visi. Išsiskirstykit ir fiksuokit viską, ką pamatysit.
Gerai, pone. - Klausau, kapitone.
Dieve, tas mirties dvokas. Prie jo neįmanoma priprasti.
Taip. Todėl ir pasirinkau apskaitą.
Maniau, kad čia nebuvo maisto ir vandens.
Pakuotės su vandeniu - iki pat lubų.
Visur prikrauta konservų.
SLAUGOS LIGONINĖ „LIFECARE“
Atsargiai. Neužkliūkit.
Vaistinė užrakinta, bet pabandysim ten patekti.
MEDICINOS CENTRAS „MEMORIAL“
Žiūrėk.
Receptai morfijui, visi pasirašyti Anos Pou.
Radome tai septintame aukšte.
Kaip ir nupasakojo Nakamaru.
Žinai, jau išmokau niekuo nesistebėti.
Bet vis viena nustembu.
Turime keturis liudininkus, kurie tvirtina tą patį.
Pou atėjo į septintą aukštą pribaigti pacientų.
Radome švirkštus, ampules su vaistais ir Pou pasirašytus receptus.
Nemanai, kad to pakanka? - Ne.
Du liudininkai teigia, kad Pou aiškiai jiems pasakė,
jog ruošiasi suleisti mirtinas dozes.
Tie gydytojai ir slaugytojai,
jie liko ligoninėje savo noru.
Jie išbuvo ten penkias dienas ir dirbo sunkiai suvokiamomis sąlygomis.
Kas galėjo juos priversti sąmoningai kenkti savo pacientams?
Nužudyti savo pacientus. - Įrodymų nepaneigsi.
Mums reikia įrodyti, kad Pou ir tos dvi slaugytojos
ne tik suleido pacientams vaistus,
bet padarė tai ketindamos juos nužudyti.
Visų svarbiausia - mums reikia įvykio liudininko.
Ko nors, kas matė, kaip jos tai darė.
BATON RUŽAS
Frensi, Vincas sutinka su tavo pasiūlymu savaitgaliui. Paskambink jam.
Kaip šiandien jaučiatės, p. Alen? - Neblogai.
Neblogai? - Bijau per anksti džiaugtis.
Na, džiaukitės į sveikatą. Atrodo puikiai.
Ačiū, daktare. - Nėra už ką.
Tik nepamirškite man pažadėto recepto. - Dukra šiandien jį atneš.
Puiku. Puiku, miela drauge.
Labai skanu.
Tikrai labai skanu.
Viena mano pacientė turėjo restoraną Sen Klode.
Čia slaptas jos šeimos receptas.
Aišku.
Ir kokia ta paslaptis?
Negaliu pasakyti.
Negali?
Daktaro ir paciento konfidencialumas.
Ta moteris. Tokia šaunuolė. Ji...
Ji - tikra kovotoja.
Taip. Ir labai širdinga.
Kaip naujame darbe?
Ar darbas, na, supranti, prablaško mintis?
Operacijos - taip.
Bet kai nieko neveikiu...
Ar aš nerimauju?
Taip, žinoma.
Suprantu. Tik būtų gerai, jei žinotume, kas vyksta.
Ar jie tiria tavo elgesį, ar ne?
Jei atvirai, Vincai...
Bijau, kad mane be kaltės pasiųs už grotų.
Kodėl? Už ką?
Nes viskas baigėsi sumautai, ir kažkas turi būti kaltas.
Ana, bent įsivaizduoji, kokia esi gerbiama?
Negali būti... Šito tikrai nebus, patikėk.
Aš tik norėjau padėti žmonėms. Daugiau nieko.
Žinau. Aš pažįstu tave.
Klausyk, Dievas yra gailestingas.
Jis mus saugo. Viskas jo valioje.
Tiesa nugalės.
Noriu tuo tikėti. Labai noriu. Nuoširdžiai.
Pažįsti Frenką Minjardą? - Ne.
Taip. Jis vaikšto su kaubojiškais batais ir groja džiazą trimitu.
Nerealus vyrukas.
Nepanašus į tipišką patologą. - Ne. Jis - ne patologas.
Pala, ką? Tada kaip jis tapo koroneriu?
Nes jį išrinko.
Žmonėms jis patinka, tad yra nuolat perrenkamas.
Tai jis - ne gydytojas? - Ne. Jis - gydytojas.
Ginekologas pagal išsilavinimą.
Jis dirba prie laidotuvių namų?
Čia jų laikinas biuras, į kurį persikėlė po potvynio.
ORLEANO APYGARDOS TEISMO MEDICINOS BIURAS
Atsiprašau, Bučai. Nekreipk dėmesio į netvarką.
Mums teko skubiai susirinkti daiktus ir bėgti, kai apsėmė biurą.
Virdžinija, taip? - Taip.
Taigi, Virdžinija, žinai, iš kur atsirado žodis „koroneris“?
Deja, ne.
Jis reiškia „baudžiamųjų procesų saugotoją“.
Nuo Didžiosios Laisvių Chartijos laikų.
Tuo metu koroneriai buvo labai svarbūs karalystės pareigūnai.
Žinoma, šiais laikais
mūsų pagrindinis darbas yra su mirusiaisiais.
DR. FRENKAS MINJARDAS GROJA IR DAINUOJA
Todėl ir pereisime prie tavo skrodimų, Bučai.
Sėskitės.
Iškilo didžiulė problema.
Kokia? - Negaliu pasakyt, ar jie buvo nužudyti.
Kodėl? - Todėl, kad kūnai nedavė jokios naudos.
Jie suiro, išbuvę savaitę karštyje.
Negalėjom nė paimt normalių kraujo mėginių.
Kiek žinau, vaistai palieka pėdsakų
atsparesniuose audiniuose, pavyzdžiui, kepenyse ar smegenyse,
arba net pilve susikaupusiuose skysčiuose.
Tu - patologė?
Ne, bet aš su vienu pasikalbėjau. Tiksliau, dviem.
Jie nematė šitų kūnų.
Šiuos audinius reikia ištirti, Frenkai.
Tyrimas vyksta generalinio prokuroro nurodymu.
Gerai. Tiek to.
Perduosiu jam tavo atsakymą.
Negi nesupranti, koks esu užsiėmęs?
Darbo - iki kaklo.
Bet pasakysiu štai ką:
aš iškviesiu federalinę stichinių nelaimių ekspertų grupę,
kad jie paimtų mėginius ir išsiųstų juos į laboratoriją.
Tik dėl tavęs, Bučai.
Ačiū, Frenkai.
Tikrai... nuoširdus ačiū.
Argi rinkti įrodymus - ne Minjardo pareiga?
Vietoje to jis vienašališkai sprendžia, ką daryti, o ko - ne.
Nesinervink taip. Audiniai bus paimti.
Jis juk - koroneris. Ne jam spręsti.
Paklausyk, Virdžinija,
šio miesto medikų bendruomenė yra labai glaudi,
o Minjardas yra jos narys.
Jis turi rūpintis tik įrodymais, taškas.
Nei jis, nei kiti nariai neliks nuošalyje
ir gins savo kolegą visais įmanomais būdais.
Turi būti tam pasiruošusi.
Sveika, brangioji.
Sveikas. Kaip praėjo diena?
Puikiai.
Šiandien kalbėjaisi su savo šeima?
Taip, pasišnekučiavau su seserimi.
Kaip tavo tyrimas?
Neturiu papasakot nieko įdomaus.
Klausyk, atnešiau tavo eskizų albumą.
Pamaniau, kad panorėsi nupiešti ką nors naujo,
o gal pratęsi tą angelų seriją.
Ačiū, Bučai, bet aš neturiu tam įkvėpimo.
Kaip pasakysi. Bet jie paklausūs galerijose.
Juk šaunu, ar ne?
Gal įkvėpimas mane aplankys.
Gerai.
Na... susirasiu ko nors vakarienei.
Yra vištienos su brokoliais. - Gerai.
Alio? - Čia aš. Neatspėsi.
Su mumis nori pasikalbėti kai kas iš „Memorial“, ne iš „LifeCare“.
Labai netikėta. Ir kas jis toks?
Nepasiklydote, kaip matau.
Artūras Šeiferis. - Virdžinija Raider.
Brajantas Kingas. Malonu susipažinti. - Taip. Sveiki.
Taip. Prašau vidun.
Kreipiausi į jus todėl, kad pamačiau per TV reportažą
apie tai, kaip ekspertai išvežė iš „Memorial“ kūnus,
nes tiesiog negalėjau patikėt, kiek daug kūnų
buvo išvežta iš koplyčios.
Kodėl?
Nes trečiadienį
aš patvirtinau pacientės mirtį dėl natūralių priežasčių.
Kai nunešėme ją į koplyčią,
ji koplyčioje buvo šešta.
Aš tai įsidėmėjau.
Po to antrame aukšte, kuriame dirbau, nemirė nė vienas pacientas,
iki man paliekant ligoninę ketvirtadienį.
Galiu prisiekti visais šventaisiais, nes mintyse aš juos skaičiavau.
Žinojau, kiek tuo metu buvo mirusiųjų ligoninėje.
Ir kiek?
Ketvirtadienį jų buvo 20 ar 21. Esu tuo tikras.
Kai išgirdau, kad buvo rasti 45 kūnai,
negalėjau tuo patikėti. Neįmanoma, kad tiek žmonių galėjo numirti
nuo tada, kai evakavausi iš ligoninės, iki kitos dienos.
Ar esate girdėję, kad per dieną ligoninėje mirtų 20 pacientų?
Na, nereikėtų pamiršti, kokios sąlygos buvo ligoninėje.
Nebuvo elektros, tvyrojo pragariškas karštis.
Ligoninėse nemiršta tiek daug žmonių, net esant tokioms nepalankioms sąlygoms.
Priežastis - ne ta.
O kokia?
Supratau, kad kažkas vyksta.
Kalbėjausi su Ketlina Fonjė. Mes kartu studijavome mediciną.
Apie ką jie kalbėjo?
Tiksliai nežinau.
Kaip manai, apie ką jie kalbėjo?
Gerai, tik niekam nė žodžio, aišku?
Jie kalbėjo apie tai, kad visų neįmanoma evakuoti,
kad pacientai kenčia ir kad reikia rast būdą, kaip nutraukti jų kančias.
Bet mes ir taip stengiamės visais įmanomais būdais malšinti jų skausmą.
Jie kalbėjo ne apie tai.
Tiesiog užmigdyti, supranti?
Abejoju, ar jie kalbėjo apie tai. - Kas tie „jie“?
Juingas Kukas ir Ana Pou. Jie kalbėjo apie tai, kad reikia nutraukt pacientų kančias.
Girdėjau, kaip Ana pasakė:
„Gerai. Nematau problemos.“
Ką?
Ir aš pagalvojau:
„Tai - nenormalu. Mums moka ne už tai.
Mums moka už tai, kad rūpintumėmės žmonėmis, padėtume jiems.“
Supratote, ką ji turėjo galvoje, ir nieko nedarėte?
Turėtumėte mane suprasti.
Ligoninėje buvau vienintelis juodaodis gydytojas.
Neseniai priimtas į darbą.
Vieni bijojo žmonių, esančių už ligoninės sienų, o man...
O man buvo atvirkščiai.
Jūs bijojote žmonių iš ligoninės?
Pasakysiu jums taip.
Tos visos kalbos apie mieste siautėjančius plėšikus,
prievartautojus ir snaiperius,
apie tai, kad Naujasis Orleanas perėjo į nusikaltėlių rankas,
visa tai buvo kalbama, turint omenyje juodaodžius.
Supratau tai prie priėmimo skyriaus rampos,
kai mano odos spalvos žmones varė iš ten.
Aš bandžiau jiems padėti.
Kaip tai suprasti? Kodėl mes nepadedame tiems žmonėms?
Mes neturime jiems vietos.
Ką? Tai mes jiems nepadėsim?
Kai pamačiau, kas vyksta,
pagalvojau, kad nieko negaliu nei padaryti, nei pasakyti.
Jie buvo ginkluoti.
Bijojote, kad jus nušaus. - Ne visai.
Nemanau, kad į mane būtų šovę visų akivaizdoje,
bet jie būtų tikrai su manim susidoroję.
Aš rėžiu tiesą į akis, bet žinau, kada prikąsti liežuvį.
Bet patyliukais pranešiau kitiems, kas ten vyko.
Ir kaip jūs tai padarėte?
Išsiunčiau kelias žinutes.
Kam?
Savo geriausiam draugui.
Parašiau, kad piktavaliai ligoninėje
planuoja pacientams atlikti eutanaziją.
Piktavaliai? - Negaliu vadinti jų žmonėmis.
Jie nusprendė nužudyti žmones, kurie nieko blogo jiems nepadarė.
Nekaltus žmones.
Žmonės taip nesielgia.
Parašiau, kad tie... patys tikriausiai šūdžiai
kalba apie tai, kad nužudys žmones.
Minutėlę, ar ką nors konkrečiai matėte savo akimis?
Paskutinę dieną, kai buvau antrame aukšte, prie manęs priėjo toks vyrukas.
Turbūt slaugytojo padėjėjas, ir pasakė man...
Dr. Kingai.
Gal norėtumėt kartu pasimelsti? - Pasimelsti?
Kai jis tai pasakė, aš pamaniau: „Ką visa tai reiškia?“
O tada pamačiau Aną Pou.
Rankose ji turėjo kelis 10 ml švirkštus su rausvomis adatomis.
Kam jai reikėjo tų adatų?
Ar matėte, kad dr. Pou leistų kam nors vaistus?
Ne. Bet ji su švirkštais rankoje,
tos visos kalbos apie...
Jie kalbėjo tokius dalykus, apie kuriuos net pagalvot negalima.
Ir aš pasakiau sau: „Tai - nenormalu.
Aš neturėčiau čia būti.
Nenoriu turėt su tuo nieko bendro.“
Kur tu susiruošei?
Dingstu iš čia.
Paliksi mus? - Ar žinai, kas čia vyksta?
Gal tu ir gali tai suprasti.
Bet aš - ne. Ir padaryti nieko negaliu.
Jie turi ginklus. Jie turi valdžią.
Ir tada jūs išėjote?
Įlipau į valtį.
Išlipau iš valties, nubridau iki sausumos
ir grįžau pėsčiomis namo.
Ar kalbėjot apie tai dar su kuo nors?
Pradėsime nuo to,
kad iš stichinės nelaimės uraganas Katrina virto tragedija.
Kai žmonėms teko priimti sprendimus, palikusius randą jų sieloje.
Nuslūgus vandeniui ir purvui, į paviršių ima kilti paslaptys.
Gandai apie gyvybės ir mirties sprendimus,
pirmąkart pasigirdusios kalbos apie gailestingąją mirtį.
Kyla vis daugiau klausimų, ar užtvindytos ligoninės darbuotojai...
2005 M. SPALIO 14 D. PENKTADIENIS
...tarėsi dėl pacientų eutanazijos.
Ar eutanazija buvo atlikta toje ligoninėje po praūžusios „Katrinos“,
kai šiame mieste tvyrojo didžiulis chaosas?
DIENOS TEMA GAILESTINGA MIRTIS?
DR. BRAJANTO KINGO NUOMONĖ APIE TAI, KAS NUTIKO
Dauguma žmonių žino, kad nutiko kažkas, kas neturėjo nutikti.
Viena gydytoja rankoje turėjo kelis švirkštus.
Nežinau, kas buvo tuose švirkštuose.
Nežinau... Bet girdėjau, kaip ji sakė:
„Suleisiu vaistų, kad jums būtų geriau.“
O Dieve. Negali būti.
Aš suprantu jo susirūpinimą.
Bet jis sugadins visų gydytojų,
kada nors dirbusių toje ligoninėje, reputaciją.
Horacijau, tu perdedi.
Aš taip nemanau.
Jei tai, ką jis sako, yra tiesa,
tai yra siaubinga.
Bet nereikia to atiduoti viešosios nuomonės teismui.
Gydytoja, kuri, Kingo teigimu, turėjo švirkštus rankoje,
telefonu ne kartą kalbėjo su žiniasklaidos atstovais.
Ir pabrėžė, kad visi ligoninėje jautėsi palikti likimo valiai.
Gydytoja pasakė, cituoju:
„Padarėme viską, kas įmanoma, kad išgelbėtume šiuos pacientus.
Vyriausybė paliko mus mirti
namuose, gatvėse, ligoninėse.
Galbūt padarėme klaidų,
bet priėmėme tokius sprendimus, kurie tuo metu atrodė geriausi.“
Temą pratęsime, kai turėsime daugiau informacijos.
P. Isbel, jūs buvote „LifeCare“ slaugos direktorė, tiesa?
Taip.
Rugsėjo 1 d., ketvirtadienį,
kai trys „Memorial“ medikės
pasirodė septintame aukšte...
Ką jūs pagalvojote?
Pamaniau, kad jos atėjo pasirūpinti mūsų pacientais.
Ko dar joms galėjo reikėti?
Tą ir norėčiau išsiaiškinti.
Na, nuoširdžiai sakau, kito atsakymo neturiu.
Ar stichijos metu vedėte užrašus?
Registravote, kokie vaistai buvo skiriami jūsų pacientams?
Kiek galėjome, registravome.
Bet viską sužiūrėti buvo neįmanoma.
Aš buvau tame septintame aukšte. Įsivaizduoju, ką jums teko patirti.
Ne. Jūs negalit įsivaizduoti.
Nė iš tolo.
Mes dėjome visas pastangas, kad palaikytume jų gyvybes.
Man įdomu, kodėl taip ilgai
niekas neatėjo į pagalbą, kad galėtume evakuoti savo pacientus?
Štai kodėl netekome tiek daug pacientų.
Kur žiūrėjo vyriausybė? Kur buvo pagalba?
P. Isbel... - Nereikia.
Žmones, kurie liko ligoninėje ir dirbo per audrą,
palikite juos ramybėje.
Leiskit gydytojams ir slaugytojams, likusiems pasirūpinti pacientais,
kad pabandytų sumažinti jų kančias, likti tuo, kuo jie yra.
Didvyriais.
Jei norite, galime padaryti pertrauką.
Pertrauką? Dėl pokalbio?
Tai yra niekis.
Naktimis aš negaliu miegoti.
Mane kankina košmarai, kuriuose matau savo pacientų veidus.
Jaučiu kaltę, kai galvoju apie darbuotojus,
kuriuos paskyriau dirbti per uraganą.
Jaučiu skausmą dėl kiekvieno paciento mirties.
Suprantu, kad tai buvo sunku, ir esame jums už tai dėkingi.
Kaip jūs drįstate, nepabuvę mūsų kailyje,
ateiti ir spręsti, kas buvo teisinga, o kas - ne?
Tai, ką jūs darote, yra nesąžininga.
Tiesiog nesąžininga.
Atleiskite, bet taip yra.
Kvietei, Volkeri?
Užeik, Ana.
Kas atsitiko?
Mums labai pasisekė, kad pas mus dirbi.
Labai pasisekė. Pati tai žinai. Bet...
Turbūt matei reportažus per CNN ir kitus kanalus.
Taip, žinau apie juos.
Bet, žinai, turiu rūpintis savo pacientais,
neturiu laiko sėdėti prie televizoriaus.
Suprantu. Turint galvoje, kad tuose reportažuose kalbama apie tave,
norėčiau kai ką aptarti.
Pavyzdžiui, kas nutiks, jei nepavyks operacija?
Ne dėl tavo kaltės. Bet juk visko pasitaiko. Pati žinai.
Volkeri, kur tu lenki? Sakyk tiesiai šviesiai.
Norėtume, kad apsvarstytum galimybę kuriam laikui atsisakyti operacijų.
Juk jeigu nutiktų kas nors netikėto...
tai labai pakenktų mūsų universitetui.
Suprask, todėl...
Nori, kad nustočiau operavusi?
Tik prašome tavęs apsvarstyti tokią galimybę.
Galiu toliau stebėti savo pacientus ir naudotis ligoninės privilegijomis.
Tiesiog kurį laiką neoperuosi.
Tai mane žudo, bet mes taip susitarėme.
Manau, kad ten ji. Ta Pou.
Tikrai.
Pastebėjai? Manau, jos kalba apie mus.
Na, galbūt. Ir kas?
Taip, yra kaip yra.
Klausyk, pasakojau tau apie Maiklą Jangą?
Maiklas su draugu žaidė golfą Kavingtone,
ir tas draugas kliudė paukštį.
Skrendantį paukštį, įsivaizduoji?
Bet paukštis liko sveikas...
Ji dirbo „Memorial“...
Gerai. Nori, kad nueičiau ir pagąsdinčiau jas?
Kas?
Būtų įdomu pažiūrėti.
Taip. Jos - pagyvenusios ponios.
Manau, galėčiau tai padaryti.
Tu abejoji manim? - Tiesiog... noriu namo.
Tikrai? - Ana?
Atsiprašau. - Lora.
Sveiki. Kaip jūs? - Sveiki.
Sveika, Lora. Labas.
Mes su Henriu tik norim pasakyti, kad palaikome jus.
Galvojam apie jus. Meldžiamės už jus.
Tai, kas su jumis vyksta, yra labai neteisinga.
Negalėčiau su jumis ginčytis.
Jei prireiks mūsų pagalbos, nedvejodama kreipkitės.
Ačiū, Lora. Ačiū. Dėkoju.
Labai ačiū. - Sėkmės jums.
Aš domėsiuos, kaip jums sekasi. - Ačiū.
Ačiū.
Tai - nekrikščioniška...
VAIRUOTOJO PAŽYMĖJIMAS ANA MARIJA POU
RECEPTO PAVYZDYS SU GYDYTOJO PARAŠU
MEDICINOS CENTRAS „MEMORIAL“
Pastiprinimas.
Kaip miela. Ačiū.
Nori išgirsti įdomiausią šios dienos naujieną?
Dabar tik aštunta ryto. Nemanai, kad sužinosi ką nors įdomesnio?
Be šansų. - Ką gi.
Girdėjai apie Pou brolį Frederiką? Beje, ji yra iš 11 vaikų šeimos.
Žinau.
Už prekybą narkotikais jam paskelbta federalinė paieška.
Jis yra NKA ieškomiausiųjų sąraše.
Tai - oficiali informacija. Viskas šioje byloje kažkaip suvelta.
Na, mano rytinės naujienos blankesnės, bet gavome toksikologijos ataskaitas.
Ir?
Buvo ištirti 18-os pacientų, mirusių „Memorial“, audinių mėginiai.
Devyniuose iš 18-os rasta morfijaus pėdsakų,
o septyniuose iš tų devynių - midazolamo arba kitaip -
benzodiazepino - pėdsakų.
Būtent tokius vaistus, pasak Nakamaru, jis ir davė Pou.
Laboratorijos direktorius pareiškė,
kad rasti midazolamo pėdsakai sukėlė jam nerimą.
Savaime aišku. Mano nuomone, tai tik patvirtina,
kad jų ir morfijaus kombinacija -
itin veiksmingas būdas nužudyti žmogų.
Šios ataskaitos, be abejo, yra mums naudingos.
Bet gynyba remsis rastų kūnų būkle.
Supranti? Kad šie įrodymai yra nepatikimi.
Kaip mums tai atremti?
Reikia gauti nepriklausomų ekspertų nuomonę.
Kreiptis į aukščiausios klasės patologus.
RIČARDO T. SIMONSO JAUN. ADVOKATŲ KONTORA
Ana, bijau, kad mums teks ruoštis gynybai.
Jūs ką nors girdėjote?
Deja, kolegos kalba, kad
generalinė prokuratūra sutelkė savo tyrimą į jus.
O Dieve.
Ana? Viskas bus gerai. Paklausykit.
Mes suvienysim visus šio miesto medikus,
ir jie stos už jus.
Priešingu atveju, kai uraganas kils kitą kartą,
šiame mieste nebus nė vieno gydytojo, kuris sutiktų dirbti.
Visuomenė privalo tai žinoti.
Ką mums daryti?
Visų pirma norėčiau kartu su jumis apsilankyti vietoje.
Apsilankyti vietoje? - Taip.
Jūs, aš ir dvi slaugės, kurios dirbo su jumis paskutinę dieną.
Mes visi nueisime į „Memorial“.
Norite grįžti į ligoninę? Bet kam?
Nes noriu, kad jūs visos papasakotumėt man viską, kas nutiko tą dieną,
kad galėčiau suderinti jūsų parodymus.
Žinai, aš tai nenorėčiau eutanazijos,
bet suprantu, kodėl sunkiai sergantys žmonės to norėtų.
Taip. Esu katalikas.
Tai būtų prieš mano įsitikinimus, bet jei tapčiau daržove,
sutikčiau, kad mane atjungtų.
Gerbiu tavo pasirinkimą.
Bet, kiek žinau, „Memorial“ tokio sutikimo niekas nedavė.
Taip, tu teisi. Sutikimo niekas nedavė.
Ką Linda apie tai galvoja?
Mes neaptarinėjame mano darbo. - Tikrai? Niekada?
Niekada.
O kodėl?
Na, visų pirma, nenoriu, kad paslaptys nutekėtų
pardavėjai ar dar kam nors.
Kas patiki paslaptis pardavėjai?
Juk dabar ne 1955 m.
Supranti, jei Linda sužinotų, kaip stipriai esu įsitraukęs į darbą,
ji imtų jaudintis,
kad per daug dirbu, kad sugadinsiu sau sveikatą.
O dabar jai mažiausiai šito reikia.
Kaip ji laikosi?
Žinai, ją sukrėtė ne tik mūsų dukters mirtis.
Per pastaruosius penkis mėnesius
ji taip pat neteko tėvo ir pusseserės, kuri jai buvo kaip sesuo.
Tai - žiauru.
O Dieve. Sunku ir įsivaizduoti. Labai užjaučiu.
Taip, ji sielvartauja savotiškai.
O aš stengiuosi jai netrukdyti.
O kaip Kevinas žiūri į tavo darbą?
Jei atvirai,
pastaruoju metu mes nelabai sutariam.
Todėl džiaugiuosi, kad galiu sutelkti dėmesį į šį darbą.
Suprantu. Bet turi pasistengti viską suderinti.
Aš tai matau, kiek daug tu dirbi. Kaip užvesta.
Na, tai gražiausias dalykas, kokį esi man pasakęs, Bučai.
Na, aš tiesiog... Jaudinuosi dėl tavęs.
Ne, tai aš jaudinuosi dėl tavęs. - Ne, aš labiau jaudinuosi.
Ne, netiesa. Aš labiau jaudinuosi.
Gerai, pasiduodu.
Klausyk, turiu šiokių tokių reikalų. Pasimatysim biure, gerai?
Gerai. - Iki.
Panele Raider.
Ponia Everet?
Atsiprašau, kad atėjau neperspėjusi,
bet noriu žinoti, kaip juda reikalai dėl mano Emeto.
Mes dirbame. Patikėkit.
Pasistūmėjote į priekį?
Taip.
Žinote, daugybė įtakingų žmonių norėtų,
kad ši istorija būtų užgniaužta.
Negalite to leisti.
Ir neleisiu.
Kai ką jums atnešiau.
Po potvynio liko tik ši viena nuotrauka.
Noriu atiduoti ją jums.
Ne. Ne, aš negaliu.
Paimkite. Prašau.
Noriu, kad žinotumėte, ponia Everet.
Emetas yra mūsų varomoji jėga.
Darome viską, ką galime, kad būtų įvykdytas teisingumas.
Aš labai jo ilgiuosi.
Iki skausmo.
Niekas neturi teisės prisiimti Dievo vaidmens ir nutraukti gyvybę.
Tiesiog neturi.
Ir visai nesvarbu, kas jie tokie.
Ačiū, kad skyrėte man laiko.
P. Nakamaru, ačiū, kad atėjote.
Norėtume, kad jūs patikrintumėte
likusias vaistų atsargas.
Gerai.
Nėra morfijaus, benzodiazepino ir lorazepamo.
O kiti kontroliuojami vaistai? - Jie čia.
Ar registravote tuos, kurie kreipėsi dėl vaistų?
Taip.
Čia suregistruoti visi, kurie paskutiniai išsirašė vaistus.
Galėtumėte patvirtinti, kieno čia parašas?
Anos Pou. Taip.
Ji buvo paskutinė, kuri išsirašė vaistų.
O Dieve.
Neįsivaizduoju, ką jums čia teko ištverti.
Toks mūsų darbas.
Viskas gerai?
Aš... - Po galais.
Žinote, pamatyti tai dar kartą... Tai dar baisiau.
Ką norėtumėte, kad jums parodyčiau?
Viską.
Tiesiog papasakokite, ką darėte.
Kaip padėjote žmonėms. Kaip gelbėjote žmones.
Visi pacientai, kurie evakavosi sraigtasparniu, ėjo čia.
Lipo žemyn ligoninės laiptais,
lindo pro angą ir vėl kilo laiptais.
Neįtikėtina.
Pacientai lipo patys ar buvo nešami?
Dauguma jų buvo nevaikštantys. Juos reikėjo nešti.
Tai buvo...
Reikėjo milžiniškų pastangų. Taip, tikrai.
Čia - nusileidimo aikštelė. - Taip.
Nebuvo naudojama kelis dešimtmečius.
Prastos būklės, ar ne?
Galima sakyt, kad čia - išeities taškas.
Ligoninės koplyčia.
Turbūt žinote.
Taip.
Tai, kas čia nutiko,
yra nežmoniška. To nelinkėčiau niekam.
Kas...
Čia neturėtų nieko būti.
Ten - dr. Pou.
Ana Pou?
Ir dvi slaugytojos. Su kuriomis ji atėjo į septintą aukštą.
Po galais. Negali būti.
Taip?
Virdžinija Raider. O čia - Artūras Šeiferis.
Mes iš Luizianos generalinės prokuratūros.
Sveiki, Ana.
Rikas Simonsas, dr. Pou advokatas.
P. Simonsai, reikėtų... - Taip.
Atsiprašysiu. Ana.
Negaliu tuo patikėti, bliamba.
Ką jie čia daro?
Tą patį, ką ir mes. Nori susidėlioti faktus.
Nesijaudinkit.
Klausykit, susitelkim į tai, ko čia atėjom.
Negalvokit apie juos, gerai?
O dabar eime. Dar ne viską apžiūrėjome.
LUIZIANOS TEISINGUMO DEPARTAMENTAS
Artūras Šeiferis.
P. Šeiferi? Kalba Maikas Merfis iš „LifeCare“.
Kaip sekasi?
Puikiai. Ačiū. - Šaunu.
Mūsų fizioterapijos direktorė Kristė Džonson,
jūs su ja bendravote.
Taip, pamenu. - Taip, ji...
dar kai ką prisiminė, ką norėtų jums pasakyti.
Ji nori dar kartą su jumis pasikalbėti.
Gerai. Mes susitarsime.
Sveikas, Volkeri.
Aš noriu grįžti į darbą.
Malonu girdėti.
Bet mes abu gerai žinom, kad ligoninė - didžiulė biurokratinė mašina,
kurios ratai sukasi labai lėtai.
Maniau, kad esi viršininkas.
Mano pacientams reikia operacijų.
Otorinolaringologai nesimėto,
pats žinai.
Žinau.
Aš nesu kaltinama jokiu nusikaltimu.
Ir tai žinau.
Man įdomu,
ar esi kada skaitęs Luizianos universiteto Sveikatos centro įstatus?
Nes juose rašoma apie tai, kad profesionalus rūpinimasis
pacientų sveikata yra kertinis...
Esu. Aš pats juos rašiau.
Puikiai parašyta. - Ačiū.
Gerai, klausyk... Pažiūrėsiu, ką galima padaryt
dėl tavo grįžimo į operacinę.
Ačiū, Volkeri.
Ačiū.
Esu vienintelis nepriklausomas gydytojas, kuriam patikėta tirti įrodymus?
Ne, pone. Mes juos išsiuntėme dar keliems nepriklausomiems ekspertams.
Jūsų nuomone, dr. Beidenai, kokia būtų tyrimo išvada?
Žmogžudystė.
Pagal visus jūsų tirtus mėginius? - Taip.
Nežiūrint į kūnų būklę? - Taip.
Pagal visus devynis mėginius teigčiau, kad buvo įvykdyta žmogžudystė.
Ačiū, kad skyrėte mums laiko, daktare.
Ačiū.
Atėjo Kristė Džonson.
Nuėjau su dr. Pou prie Emeto Evereto palatos.
Žinote, apie ką aš kalbu, ar ne? Jis buvo sąmoningas pacientas.
Mes žinome apie Emetą Everetą. Taip.
Ji pasakė man, kad nori jam kažką suleisti.
Pasakysiu jam, kad...
Suleisiu vaistų nuo galvos svaigimo.
Ką pasakysit?
Nežinau. Gal.
Eisite viena? Norite, kad eičiau kartu?
Ne. Nueisiu viena.
Emetas Everetas - ne vienintelis.
Palydėjau dr. Pou ir dvi slaugytojas prie kitų pacientų lovų.
Buvau šalia, kai jos leido vaistus.
Laikiau juos už rankų.
Meldžiausi.
Savo akimis matėte, kaip dr. Pou leido vaistus pacientams?
Taip.
Prisimenate pacientų pavardes?
Viena iš jų - Vilda Makmanus.
Matėte, kaip ji leido vaistus Vildai Makmanus?
Taip.
Ir galite tai paliudyti? - Taip, galiu.
Eidama koridoriumi išgirdau dr. Pou žodžius.
Ji galėjo kalbėti apie p. Alfordą,
bet aš manau, kad ji kalbėjo apie p. Makmanus.
Ji pasakė...
„Jai teko suleisti tris dozes.
Ji buvo tikra kovotoja.“
Kažką panašaus.
Atsiprašau, kad nepasakiau jums to anksčiau.
Tai labai sunku.
Norėčiau įkvėpti gryno oro. - Taip, žinoma.
Ką tik informavau generalinį prokurorą. Jis davė leidimą areštams.
Galėtume surinkti ir daugiau medžiagos,
bet jis nebenori delsti.
Nuomonės jau ima keistis.
Ką turi galvoje?
Visą medicinos sistemą.
Gydytojai dangsto gydytojus. Slaugytojai - slaugytojus.
Netrukus viską pati pamatysi.
Ana Pou nenusipelno, kad su ja būtų elgiamasi kažkaip ypatingai.
Bet tai nereiškia, kad taip nebus.
Pažiūrėsim. Mes suerzinsim žvėrį.
Gerai, pone. Supratau.
Aš važiuoju suimti Lendri ir Budo. Tu važiuoji suimti Pou.
Pasiruošus?
Taip.
11 MĖNESIŲ PO URAGANO KATRINA
2006 M. LIEPOS 17 D.
Kaskart, kai tenka ką nors areštuoti, aš galvoju:
„Kai pasibelsiu į tas duris, kažkieno gyvenimą pakeisiu amžiams.“
Bet vakar miegojau kaip kūdikis.
Pasimatysim vėliau. Iki.
Važiuojam. - Gerai. Pirmyn.
Luizianos policija! Atidarykite duris!
Policija! Atidarykite duris!
Taip, esu Ana Pou.
Turime orderį jūsų areštui
dėl keturių antro laipsnio žmogžudysčių.
Namuose turite ginklų?
Ne.
Turiu jus apieškoti.
Namuose dar kas nors yra? - Ne.
Kur mane išvešite?
Užregistruosime Baton Ruže, po to būsit perkelta į Naujojo Orleano kalėjimą.
Kas bus su mano pacientais? Turiu kelis sunkius ligonius.
Negaliu jų palikti.
Laukiu labai svarbių tyrimų atsakymų iš laboratorijos.
Nėra kitų gydytojų, kurie galėtų jus pavaduoti?
Yra. Bet aš...
Leisime jums jiems paskambinti.
Visą dieną išbuvau operacinėje. Galiu bent persirengti?
Žinoma.
Stovėsite čia? Gal palauksite už durų?
Ne, ponia. Negaliu.
Papuošalus palikite namie, pasiimkite tik vairuotojo pažymėjimą.
Aš nenešioju papuošalų, o vairuotojo pažymėjimas yra...
Nieko nelieskite.
Kur pažymėjimas?
Piniginėje.
Gerai. Pasakysiu jums jūsų teises.
Jūs turite teisę tylėti.
Viskas, ką pasakysite, gali būti panaudota prieš jus teisme.
Turite teisę į advokatą.
Jei negalite pasisamdyti advokato, jis jums bus paskirtas.
Pasirašykite, kad supratote savo teises.
Atsakinėsite į klausimus be advokato?
Ne.
Atidarau duris...
Mielaširdingas Dieve...
Vesk mus... ir saugok mus.
Neleisk jiems patikėti melu.
Padėk tiems, kurie nusistatę prieš mus, sužinoti tiesą.
Maldauju, o Viešpatie, priglausk ir saugok mus.
Suteik mums stiprybės, kad ištvertume šiuos sunkumus
ir neteisybę.
Vesk mus į amžinybę ir dieviškąją šviesą.
Išvertė Laima Banionienė