Emmett imádott élni.
Nem azt mondom, hogy nem voltak problémák az egészségével,
de ez nem szegte a kedvét.
Szenvedélyesen ragaszkodott az élethez.
Emmett hatására...
az ember jobban értékelte a saját életét.
Hiába volt ágyhoz kötve,
sokkal inkább élt, mint a legtöbben, akik tudnak járni.
Nagyom vidám pasi volt. Imádta az embereket.
Sajnálom, hogy elvesztette. Valóban.
Nem vesztettem el! Elvették tőlem!
Emmett említette, mi folyik a LifeCare-nél?
Beszélt vele az utolsó csütörtökön?
A telefonja akkorra már lemerült.
Próbáltam elérni szerdán és csütörtökön is.
De korábban azt mondta, hogy...
a feje tetejére álltak a dolgok, de nem részletezte.
Nem akarta, hogy aggódjak.
A reggelijével viccelődött.
Azt mondta, náluk tonhalkonzerv, keksz...
és zöldségkrém volt.
És hogy ízlett neki.
Az én Emmettem igazi harcos volt.
Kizárt, hogy meg akart volna halni.
Nem. Képtelenség.
Gázolj bele a vízbe
ÖT NAP A KÓRHÁZBAN
Gázolj bele a vízbe, gyermekem
Gázolj bele a vízbe
Gázolj bele a vízbe, gyermekem
Gázolj bele a vízbe
Az Úr felkavarja majd a vizet
Lement valaki a folyóhoz
Lement valaki a folyóhoz, Uram
Lement valaki a folyóhoz
Lement, hogy imádkozzon
Ó
Gázolj bele a vízbe
Gázolj bele a vízbe, gyermekem
SHERI FINK MŰVE NYOMÁN
Gázolj bele a vízbe
Az Úr felkavarja majd a vizet
A RÉMSÉGEK, AMIKET LÁTTAM
33 NAPPAL A KATRINA HURRIKÁN UTÁN
2005. OKTÓBER 1.
RENDŐRSÉG
Hogy van mindig? Emlékszik ránk? - Igen, uram.
Na, elhoztam a parancsot, amit hiányolt.
BIZTONSÁGI SZOLGÁLAT
Vannak még bent emberei? - Igen, uram.
Hát, akkor ideje kihozni őket.
Hé, Remy! Remy! - Hé, srácok!
Mindenki jöjjön kifelé!
Kint kell maradniuk,
míg nem végeztünk, érthető?
Nagyon köszönjük.
Na, jó, emberek! Szóródjunk szét, és dokumentáljunk mindent!
Igenis, uram! - Rendben, százados!
Baszki, a halál bűzét soha nem fogom megszokni.
Na ja. Ezért szeretek könyvelni.
Nem arról volt szó, hogy se kaja, se víz?
De hát plafonig áll a palackozott víz!
Konzervek, minden.
LIFECARE KÓRHÁZ
Óvatosan! Azt a részt lezárták.
A gyógyszertár zárva, de bejutunk.
MEMORIAL KÓRHÁZ
Ezt nézd!
Három morfiumrecept. Aláíró: Anna Pou.
Uram!
Ezt a hetediken találták.
Pont, ahogy Nakamaru leírta.
Az ember megtanulja, hogy nem szabad meglepődni.
aztán csak meglepődik.
Négy tanúnk van, akik igazolják ugyanazt a történetet.
Pou felment a hetedikre, hogy halálba segítse a betegeket.
Megtaláltuk a fecskendőket, az ampullákat, Pou nevét a recepteken.
Szerinted nem lesz elég? - Nem.
Két tanú állítja, hogy Pou közvetlenül nekik mondta,
hogy halálos injekciót akar beadni.
Ezek a dokik és ápolók
önként jelentkeztek, hogy a kórházban legyenek.
Aztán ott maradtak öt pokoli napon át.
Hogy lehetett volna az a szándékuk, hogy ártsanak a betegeknek?
Hogy megöljék őket? - A bizonyítékot nem tagadhatjuk le.
Bizonyítanunk kell, hogy Pou és az a két ápoló
nemcsak beadta az injekciót,
hanem azért adták be, hogy végezzenek a betegekkel.
Ami a legfontosabb, hogy szemtanú kell.
Valaki, aki látta, ahogy beadják.
Francis, Vince üzeni, hogy mehet a hétvége. Várja a hívásodat.
Hogy van ma, Mrs. Allen? - Ó, elég jól.
Elég jól? - Hát, nem akarom elkiabálni.
Akár a világba is belekiálthatja. Tökéletes a sebe.
Köszönöm, doki! - Nincs mit.
Aztán a receptet el ne felejtse! - A lányom behozza ma.
Jó lesz. Köszönöm.
Ez finom.
Nagyon-nagyon jó.
A betegemnek volt egy étterme a St. Claude negyedben.
Ez a titkos családi recept.
Oké.
Na, mi a titok?
Nem mondhatom meg.
Ó, szóval nem?
Köt az orvosi titoktartás.
Húha!
Ez a nő... Szegénykém, ő...
Nagyot küzdött.
Csodás a lelke.
Milyen az új munkahely?
Elég a meló, hogy lefoglaljon?
Amikor műtök, igen.
De a csendesebb pillanatokban...
Az a kérdés, hogy aggódom-e?
Hogyne.
Értem. Bárcsak tudnánk, mit művelnek!
Vizsgálnak téged, vagy nem?
Őszintén szólva, Vince...
Úgy érzem, engem tesznek meg bűnbaknak.
Miért? Miért tennék?
Mert minden szarni ment, és kell valaki, akit hibáztathatnak.
Anna! Anna, tudod te, mennyire tisztelnek?
Kizárt dolog... Egyszerűen képtelenség.
Csak segíteni akartam az embereken. Ennyi.
Tudom. Ismerlek.
Isten kegyes, igaz?
Vigyáz ránk. Terve van velünk.
Az igazság győzedelmeskedik majd.
Szeretném ezt hinni. Ó, de még mennyire!
Ismered Frank Minyardot? - Nem.
Veszkócsizmában jár, jazztrombitás a francia negyedben.
Elég feltűnő figura.
Nem egy átlagos patológus. - Mert nem is az.
Hogy érted? Hogy lehet ő a városi halottkém?
Hát, megválasztották.
Az emberek imádják, és állandóan újraválasztják.
Nem is orvos? - Ó, dehogynem orvos.
Nőgyógyászként végzett.
És egy halottasházban dolgozik?
Átmenetileg. A hivatalt elöntötte az ár.
ORLEANS MEGYEI HALOTTKÉM HIVATALA
Bocs, Butch, rohadt nagy a rendetlenség.
Rohadt gyorsan kellett összepakolni. Jött az ár, meg minden.
Virginia, igaz? - Aha.
Nos, Virginia, tudja, honnan ered a „halottkém” szó?
Nem mondanám.
A coroner szóból, ami királyi vagyonkezelőt jelent.
A Magna Cartában is szerepel.
Nagyon fontos tisztségviselő volt.
Persze, manapság
már csak holttestekkel foglalkozunk.
És elérkeztünk a boncolásaidhoz, Butch.
Foglalj helyet!
Elég nagy gondban vagyok.
Miért is? - Nem tudom, hogy gyilkosság volt-e.
Miért nem? - Mert a holttestek nem jók semmire.
Egy héten át oszlottak a hőségben.
Még egy rendes vérmintát sem tudunk venni.
Ha jól tudom, a gyógyszerek nyomot hagynak
az agy vagy a máj szöveteiben is,
vagy a gyomorban összegyűlt folyadékban.
Maga is halottkém?
Nem, de beszélgettem eggyel. Sőt, kettővel is.
De nem látták a holttesteket.
Ettől eltekintve, Frank, meg kellene vizsgálni a szövetmintákat.
Ez az államügyész utasítása.
Na jó.
Megmondom neki, mi a válaszod.
Látod te, mi van itt?
Összecsapnak a fejem felett a hullámok.
De mondok én valamit.
Kérek segítséget a katasztrófavédelmisektől.
Leveszik a mintákat, és elküldöm a laborba.
De csak a te kedvedért, Butch.
Kösz, Frank.
Hát... nagyra értékelem.
Minyard dolga nem a bizonyíték begyűjtése?
És nem annak eldöntése, hogy mi releváns és mi nem?
Ne törődj vele! Megkapjuk a szövetmintákat.
Ő a halottkém. Nem az ő döntése.
Nézd, Virginia,
ebben a városban az orvosok elég zárt közösséget alkotnak!
És ennek Minyard is része.
A bizonyítékkal kellene foglalkoznia, ennyi.
Ha azt hiszed, hogy Frank és a többi orvos
tétlenül nézi majd, mi történik egyikükkel, nagyon tévedsz.
Jobb, ha erre felkészülsz.
Szia, kicsim!
Milyen volt a napod?
Jó. Jó.
Beszéltél a családdal ma?
Aha, a húgommal.
Hogy áll az ügyed?
Semmi izgis egyelőre.
Elhoztam a vázlatfüzetedet.
Hátha megint lenne kedved festeni,
talán azokat az angyalokat, mint régen.
Kösz, Butch, de nem igazán van kedvem hozzá.
Nem gáz. A galériákban jól fogynak.
Az jó, nem?
Hamarosan, oké?
Oké.
Na jó, összeütök valamit vacsorára.
Van itthon csirke meg brokkoli. - Remek.
Halló? - Szia, én vagyok. Képzeld...
A kórházból valaki beszélne velünk. Nem a LifeCare-ből, a Memorialból.
Na, ilyen sem volt még. Kicsoda?
Látom, idetaláltak.
Arthur Schafer. - Virginia Rider.
Bryant King. Örvendek. - Mi is.
Jöjjenek be!
Azért kerestem meg magukat, mert láttam a tévében,
ahogy kihozzák a holttesteket a Memorialból,
és nem hittem a szememnek, mennyit találtak a kápolnában.
Miért is?
Mert szerdán
halottnak nyilvánítottam egy beteget. Természetes halált halt.
Amikor bevittük a kápolnába, ő volt a hatodik odabent.
Ezt megjegyeztem.
Utána senki nem hunyt el az én második emeleti részlegemen
egészen csütörtökig, amikor eljöttem.
Fejben tartottam a számokat. Mérget vehetnek rá,
hogy pontosan tudtam, hányan haltak meg a kórházban.
Hányan is?
Csütörtökön 20-21-en voltak. Biztos vagyok benne.
Amikor meghallottam, hogy 45 halottat találtak,
nem hittem a fülemnek. Kizárt, hogy ennyien haltak volna meg
a távozásom és a következő nap között eltelt időben.
Hány kórházban halnak meg 20-an egy nap alatt?
Feltételezhetően a szörnyű körülmények számlájára írható.
Nincs áram, a hőség kibírhatatlan.
A kórházakban ilyen körülmények közt sem halnak meg ennyien.
Nem ez az ok.
Hanem?
Tudtam, hogy valami történik.
Beszéltem Kathleen Fournierrel. Évfolyamtársam volt az orvosin.
Miről beszéltek?
Nem tudom pontosan.
Oké, mit gondolsz, miről volt szó?
Szigorúan kettőnk közt, jó?
Arról beszéltek, hogy nem mindenki fog kijutni innen,
és hogy a betegek szenvednek. Aztán arról, hogy enyhíteni kell a szenvedésüket.
Ha egy betegnek fájdalmai vannak, mindent elkövetünk, hogy enyhítsük.
Nem egészen erről beszéltek.
Megkönnyíteni nekik.
Nem hinném, hogy erre gondoltak. - Kik?
Ewing Cook és Anna Pou. A betegek szenvedésének megszüntetéséről volt szó.
És hallottam Annát.
„Igen? Nekem nincs kifogásom ellene.” Ezt mondta.
Mi?
És az járt a fejemben,
hogy ez nem normális dolog. Minket nem ezért fizetnek.
A mi dolgunk gondoskodni az emberekről.
Szóval, tudta, mire gondol, mégsem kérdőjelezte meg?
Maguk ezt nem érthetik.
Én voltam a kevés fekete orvos egyike.
Ráadásul nem túl rég vettek fel.
Volt, aki azoktól tartott, akik odakint voltak, de én...
Éppen ellenkezőleg.
A kórházban levőktől tartott?
Elmagyarázom.
Azok a történetek, melyek fosztogatókról szóltak,
erőszaktevőkről és orvlövészekről,
arról, hogy New Orleanst bűnözők tartják a markukban,
mind feketékről szóltak.
Szemtanúja voltam az ambulancia rámpáján,
amikor a hozzám hasonló bőrszínű embereket elhajtották.
Próbáltam segíteni nekik.
Mi folyik itt? Miért nem segítünk rajtuk?
Nincs itt hely a számukra.
Micsoda? Nem segítünk rajtuk?
Amikor láttam, hogy mi történik,
tudtam, hogy nem sok mindent mondhatok.
Náluk voltak a fegyverek.
Félt, hogy lelövik. - Ettől nem tartottam.
Nem hiszem, hogy bárki is rám lőtt volna mindenki előtt,
de biztos eltávolítottak volna.
Szókimondó típus vagyok, de tudom, mikor kell befogni a számat.
De fű alatt tudattam másokkal, mi van.
Hogyan?
Sms-eket küldtem.
Kinek?
A legjobb barátomnak.
Megírtam, hogy gonosz erők munkálkodnak a kórházban,
akik a halálba segítenék a betegeket.
Gonosz erők? - Embernek nem nevezném őket.
Azokat, akik mások meggyilkolásáról beszélgetnek.
Ártatlan emberekről.
Ember emberrel nem tesz ilyet.
Ezek a... a megfelelő szó rájuk a „szájba kúrt gazemberek”,
mások meggyilkolásáról beszélgettek.
Várjunk csak... Látott bármit is, ami közvetlenül erre utalt?
A második emeleten töltött utolsó napon
egy segédápoló jött oda hozzám, és megkérdezte...
Dr. King!
Imádkozna velünk? - Imádkozzak?
És persze elgondolkodtam, hogy mi ez az egész.
Aztán megláttam Anna Pou-t.
Egy maréknyi 10 köbcentis fecskendő volt nála, amiken a pink tű van.
Minek volt nála annyi fecskendő?
Látta, hogy dr. Pou beinjekciózta a betegeket?
Nem. Csak ott állt, a kezében a fecskendőkkel,
és az emberek olyasmiről beszéltek, amiről nem lett volna...
Olyasmiről, amire gondolni sem szabad.
Azt mondtam magamnak, hogy ez nem normális helyzet,
és nemigen kéne ott lennem.
Mert ennek nem lehetek részese.
Hová mész?
Lelépek innen.
Magunkra hagysz minket? - Tudod te, mi megy itt?
Lehet, te fel tudod dolgozni,
de én nem. És nem tudom megállítani sem őket.
Náluk van a fegyver és a hatalom.
Akkor lépett le?
Beültem egy csónakba.
Kitettek valahol, kigázoltam a szárazföldre,
és visszajöttem ide, a házamba.
Beszélt erről mással?
Ez volt az a pillanat,
amikor a Katrina hurrikán katasztrófából tragédiává lett.
Amikor olyan döntéseket kellett meghozni, ami maradandó sebet üt a lelkünkön.
Most, hogy levonult a víz és a sár, napvilágra kerülnek a titkok.
Élet-halál döntésekről hallani,
és ami a legmegdöbbentőbb: a kegyes halálról.
Újabb kérdések merültek fel arról, hogy egy elárasztott kórház stábja...
PÉNTEK 2005. OKTÓBER 14.
...a betegek eutanáziájáról beszélt.
Vajon sor került eutanáziára egy kórházban
a Katrina utáni kaotikus napokban?
FOLYAMATOSAN FRISSÜL EUTANÁZIA?
DR. BRYANT KING VÉLEMÉNYE A TÖRTÉNTEKRŐL
Történt valami, aminek nem lett volna szabad megtörténnie.
Az egyik orvos kezében sok fecskendőt láttam.
Azt nem tudom, mi volt bennük. De hallottam, hogy azt mondja:
„Beadok valamit, amitől jobban érzi majd magát.”
Jézusom! Ezt nem hiszem el.
Megértem az aggodalmát, sőt!
De ezzel sárba tiporja
a kórházban dolgozó összes orvos reputációját.
Túlreagálod a dolgot, Horace.
Nem hinném.
Mert ha... amit mond, az igaz,
ez több, mint szörnyű.
De semmi esetre sem olyasmi, amit kiteregetünk a nagyközönség elé.
Az orvos, akinél King a fecskendőket látta,
többször is nyilatkozott a médiában,
és azt sulykolta, hogy a kórházban mindenki magára hagyatottnak érezte magát.
Szó szerint idézzük szavait:
„Mindent megtettünk, hogy megmentsük ezeket a betegeket.
A kormány magunkra hagyott minket, hogy ott haljunk meg
az otthonainkban, az utcán, a kórházban.
Lehet, hogy sokan hibáztak közülünk,
de az adott helyzetben a lehető legjobb döntést hoztuk.”
Folytatjuk az ügy feldolgozását, hamarosan jelentkezünk a fejleményekkel.
Ms. Isbell, ön volt a LifeCare ápolási igazgatója?
Igen.
Szeptember 1-jén, csütörtökön,
amikor a Memorial három egészségügyi dolgozója
megjelent önöknél a hetediken...
Mit gondolt, mi fog történni?
Feltételeztem, hogy a betegeinket ellátni érkeztek.
Mi másért jöttek volna fel?
Pont ezt szeretnénk tudni.
Ha valami másért jöttek, őszintén nem tudom, mi az.
A kórlapokat naprakészen tartották a katasztrófa alatt is?
Hogy melyik beteg milyen gyógyszert kapott?
Amíg lehetett, igen.
Nem tudtunk lépést tartani az eseményekkel.
Jártam a hetediken. El tudom képzelni, min mentek át.
Ó, dehogy tudja!
Halvány fogalma sincs.
Mindent megtettünk, hogy életben tartsuk őket.
Tudni akarom, miért kellett annyit várni,
hogy valaki értünk jöjjön, és segítsen kivinni a betegeket.
Ezért vesztettünk el annyi beteget.
Hol volt a kormány? Hol maradt a segítség?
Ms. Isbell... - Nem!
Hagyják békén azokat, akik végigdolgozták a vihart és azt az öt napot!
Kezeljék csak a végig kitartó orvosokat és ápolókat, akik mindent megtettek,
hogy könnyítsenek a betegek szenvedésén, úgy, ahogy megérdemlik!
Hősökként!
Ha gondolja, tarthatunk szünetet.
Szünetet? Ezért?
Ez semmi.
Ha itthon vagyok, nem alszom.
Rémálmaim vannak. Magam előtt látom a betegeim arcát.
Furdal a lelkiismeret azokért, akiket én jelöltem ki,
hogy a hurrikán idején dolgozzanak.
Érzem minden páciens halálának fájdalmát.
Tudom, nem egyszerű. Köszönjük, hogy rendelkezésünkre áll.
Hogy mernek a biztonság kényelméből ítélkezni
afelett, hogy mi a helyes és mi nem?
Tisztességtelen, amit csinálnak.
Az, és kész.
Már megbocsássanak, de így van!
Kerestél, Walker.
Anna, jöjjön csak!
Mi a helyzet?
Tudja, mennyire örülünk, hogy itt van, ugye?
Igazi főnyeremény. De ezt maga is tudja. Viszont...
Szóval, biztos maga is látta, mi megy a CNN-en meg a többi tévében.
Igen, tudok róla,
bár én inkább a betegeimmel foglalkozom,
és nem a híradót bámulom a tévében.
Érthető. Azonban a riportok egy része magával foglalkozott,
és át kellett gondolnunk a helyzetünket.
Teszem azt, mi történik, ha egy műtét balul sül el?
Nem a maga hibájából, hanem mert az ilyesmi előfordul. Ezt maga is tudja.
Walker, mire akar kilyukadni? Nem kell a tiszteletkör.
Szeretnénk, ha egy ideig nem vállalna műtéteket.
Ha valami váratlan esemény történik...
az rémes lenne az egyetem számára.
Érti, ugye...
Azt akarják, hogy ne műtsek tovább?
Csak vegye fontolóra, jó?
Kezelhetem a betegeimet, és teljes jogú orvos vagyok.
Csak egy kis ideig nem műthetsz.
Belepistulok, de ebben állapodtunk meg.
Ő az, igaz? Az a Pou nevű nő.
Ja.
Láttad? Szerintem rólunk beszélnek.
Lehet. Na és?
Ez van, gondolom.
Mondtam már, mi van Michael Younggal?
Éppen Covingtonban golfozott valakivel,
és a pasi eltalált egy madarat.
Egy repülő madarat. Hallottál már ilyet?
És a madár jól van...
Ott volt a Memorialban...
Na jó. Menjek oda, és hozzam rájuk a frászt?
Micsoda?
Na, az rém hatásos lenne.
Hogyne lenne. Két idős hölgy.
Simán elbánok velük.
Szerinted nem menne? - Inkább... Haza akarok menni.
Komolyan? - Anna. Anna?
Bocs. - Ó, Laura!
Szia! Mi újság? - Sziasztok!
Szia, Laura! Szia!
Csak mondani akartam, hogy veled vagyunk. Henry is.
És gondolunk rád sokat. Imádkozunk is érted.
Ami most történik veled, az... Igazságtalan.
Ezzel nem vitatkozom.
Ha bármiben segíthetünk, szólj!
Köszönöm, Laura. Nagyon köszönöm. Jólesik.
Nagyon köszönöm. - Vigyázz magadra!
Majd hívlak, jó? - Köszi!
Köszönöm.
Ez nem valami... Nem éppen keresztényi...
JOGOSÍTVÁNY
RECEPTMINTA AZ ORVOS ALÁÍRÁSÁVAL
MEMORIAL KÓRHÁZ
Hoztam erősítést.
Ó, ez kedves. Köszönöm.
Na, mi a nap legérdekesebb infója?
Reggel nyolc van, tuti nem lesz érdekesebb később?
Kizárt. - Jó, jöhet.
Megvan Pou tesója, Fredrick? Ja, és Pou-nak tíz testvére van.
Ezt speciel tudtam.
Fredrick szökésben levő bűnöző.
A legkeresettebb bűnözők között feszít a DEA listáján.
Ebben az ügyben mindenki zakkant, baszki!
Az én reggeli hírem kevésbé bulváros, de megkaptuk a toxikológiai jelentést.
És?
A Memorialban talált halottak közül 18-ból vettek szövetmintát.
Kilenc esetben mutatták ki a morfium jelenlétét,
és a kilencből hét mintában midazolám is kimutatható.
Ami a Versed hatóanyaga.
Ez pontosan az a kombináció, amit Nakamaru adott Pou-nak.
A laborvezető szerint
a midazolám jelenléte több, mint nyugtalanító.
Hogy a fenébe ne lenne az! Szerintem ezt mással nem lehet indokolni,
mint azzal, hogy ha morfiummal keverjük,
igen hatékonyan tudunk vele embert ölni.
A jelentések sokat segítenek, az biztos,
de a védelem a holttestek állapotán fog lovagolni.
Azt mondják majd, hogy az eredmény megbízhatatlan.
Mit tudunk erre mondani?
Rá kell állítanunk pár embert. Szakértőket.
Felhívjuk a legjobb patológusokat.
RICHARD T SIMMONS JR. ÜGYVÉDI IRODÁJA
Anna, sajnos el kell kezdenünk felépíteni a védelmét.
Hallott valamit?
Sajnos a szakmában az a hír járja,
hogy az államügyészi vizsgálat középpontjában ön áll.
Jesszusom!
Anna? Anna, semmi... Minden rendben lesz. Hallgasson ide!
A város minden orvosát
felsorakoztatjuk maga mögé.
Különben legközelebb
nem lesz egy orvos sem, aki hajlandó lenne dolgozni.
És ezt mindenkinek tudnia kell.
Azaz?
Először is kirándulunk egyet.
Kirándulunk? - Aha.
Maga, én meg a két nővér, akik az utolsó nap magával voltak.
Szépen visszamegyünk a Memorialba.
Visszamenne a kórházba? Minek?
Mert azt akarom, vezessenek végig az utolsó nap eseményein.
Hogy egy hullámhosszra kerüljünk mind.
Én ugyan soha nem kérnék a kegyes halálból,
de megértem, miért választja más a szenvedés helyett.
Ja. Én katolikus vagyok,
szóval tiltja a vallásom, de ha már csak vegetálok,
nyugodtan kihúzhatják a gépet.
A te döntésed. Így nincs is gáz.
De a Memorialban, ha jól tudom, senki nem önként halt meg.
Úgy valahogy. Senki nem egyezett bele.
Lindának mi a véleménye?
Nem beszélünk az ügyekről. - Komolyan? Soha?
Nem igazán.
De miért nem?
Először is, ki akarja, hogy a titkai
a zöldségesnél vagy a szatócsnál kössenek ki?
Ki osztaná meg a titkait a zöldségessel?
Nem 1955-öt írunk.
Ha Linda észrevenné, hogy valami túlságosan lefoglal,
aggódna értem,
hogy túl sokat melózok, meg hogy ez nem tesz jót nekem. Ilyesmi.
És most pláne semmi szükség erre.
Hogy van?
Hát, nem csak a lányunkról van szó.
Az elmúlt öt hónapban
elvesztette az apját és az unokatestvérét, akit testvéreként szeretett.
Brutális időszak volt.
Jézusom! Bele sem merek gondolni. Részvétem.
Linda a maga módján gyászol.
Én pedig hagyom.
És mi van... Kevin hogy viseli?
Őszintén szólva,
nem igazán vagyunk jóban mostanában.
Jót tesz nekem, hogy egy ügyre koncentrálhatok.
Addig nincs gond, míg a helyén kezeled a dolgot.
Látom, hogy mennyire hajtasz. Mint egy hús-vér Duracell-nyuszi.
Hús-vér Duracell-nyuszi?
Ez a legkedvesebb dolog, amit valaha mondtál nekem.
Hát, mert... Eléggé aggódom miattad.
Nem, én aggódom miattad. - De én jobban.
Nem hinném. Az aggodalom élő szobra vagyok.
Oké, te nyertél.
Van pár elintéznivalóm, találkozzunk az irodában, jó?
Oké. - Pompás.
Miss Rider!
Mrs. Everett?
Ne haragudjon, hogy így magára török,
de tudnom kell, mit tesz az én Emmettemért!
Rajta vagyunk az ügyön. Higgye el!
És haladnak is?
Igen.
Egy rakás nagyhatalmú ember
akarja a szőnyeg alá seperni az egészet.
Nem engedheti.
Eszem ágában sincs.
Hoztam magának valamit.
Az ár elvitt mindent. Ez az egy maradt.
Szeretném, ha megtartaná.
Nem, az nem megy.
Vegye el! Kérem!
Mrs. Everett, tisztában kell lennie valamivel.
Emmett az ügyünk arca.
Mindent megteszünk azért, hogy igazságot szolgáltassanak neki.
Annyira hiányzik!
Nagyon fáj.
Senkinek nincs joga Istent játszani és kioltani egy életet.
Egyszerűen nincs.
Nem érdekel, kiről van szó.
Köszönöm, hogy meghallgatott.
Mr. Nakamaru, köszönöm, hogy eljött.
Arra kérnénk,
hogy készítsen egy leltárt a megmaradt gyógyszerekről.
Rendben.
Hiányzik az összes morfium, Versed és Ativan.
A többi narkotikum? - Megvannak.
Van nyoma annak, hogy ki rámolta ki a patikát?
Igen.
Ők írattak ki gyógyszereket utoljára.
Öö, azonosítaná az aláírást?
Anna Pou-é.
Ő volt az utolsó, aki innen kiíratott gyógyszert.
Jézusom!
Elképzelhetetlen, min mentek át idebent.
Ezzel jár a hivatásunk.
Jól vannak?
Én ezt... - A rohadt életbe!
Tudja, hogy így látom... Sokkal durvább, mint emlékeztem.
Mit mutassak meg?
Mindent.
Mondja el, mit csinált!
Hogyan segített az embereken. Hogyan kímélte meg őket.
Erre hoztunk ki minden beteget, akit helikopter vitt el.
Le a lépcsőkön,
keresztül azon a lyukon, fel a rámpán, a vaslépcsőkig.
Elképesztő.
A betegek saját lábukon jöttek, vagy hozni kellett őket?
A legtöbb beteg mozgásképtelen volt. Hoztuk őket.
Eléggé...
Herkulesi erőfeszítés volt. Ez a jó szó rá.
Ez a leszállóhely. - Igen.
Sokáig nem használták.
Elég tré.
Ez lenne az epicentrum.
Ott a kápolna.
De ezt maguk is tudják.
Igen.
Itt olyasmi történt, amit senkinek sem lenne szabad megtapasztalnia.
Mi a...
Másnak nem szabadna itt lennie.
Az dr. Pou.
Anna Pou?
És a két ápoló. Akiket felhozott magával a hetedikre.
Aztakurva! Ezt nem hiszem el.
Dr. Pou!
Igen?
Virginia Rider vagyok, az úr Arthur Schafer.
A Louisianai Államügyészi Hivataltól.
Üdv, Anna!
Én pedig Rick Simmons vagyok, dr. Pou ügyvédje.
Mr. Simmons, lassan menni... - Persze, hogyne.
Ha megbocsátanak... Jöjjön, Anna!
Ezt nem hiszem el, bazmeg!
Mit keresnek itt?
Amit mi. Összerakják az ügyet.
Ne törődjön vele!
Anna. Anna! Figyeljen rám!
Koncentráljon arra, amivel foglalkozunk!
Felejtse el őket, jó?
Jöjjön, fejezzük ezt be mihamarabb!
LOUISIANA ÁLLAM IGAZSÁGÜGYI HIVATALA
Arthur Schafer, tessék!
Mr. Schafer? Mike Murphy vagyok a LifeCare-től.
Hogy van mindig?
Jól, köszönöm. - Remek.
Szóval, Kristy Johnson, a fizikoterápiás vezetőnk...
Már beszéltek vele, igaz?
Igen, emlékszem rá. - Szóval, az van, hogy...
van valami, amit eddig nem említett maguknak.
Szeretne ismét beszélni magukkal.
Rendben, leszervezem.
Üdv, Walker!
Anna!
Vissza akarok menni dolgozni.
Ezt nagyra értékelem.
De maga is tudja, mennyire nehézkes a kórházi bürokrácia.
Lassan őrölnek a malmok.
Én végig azt hittem, maga a főnök.
A betegeimet műteni kell.
És nem tud csak úgy leakasztani magának egy másik fül-orr-gégész specialistát.
Ezzel tisztában vagyok.
Semmivel nem vádolnak.
Ezt is tudom.
Ismeri az LSU Egészségügyi Központ küldetésének szövegét?
Arról szól, tudja, hogy betegközpontú, legmagasabb szintű ellátást biztosítanak,
és kulcsszavuk a profizmus...
Persze hogy olvastam. Én írtam.
Remek munka. - Köszönöm.
Na jó, meglátom... meglátom, mit tehetek, hogy mihamarabb műthessen, jó?
Köszönöm, Walker.
Köszönöm.
Én vagyok az egyetlen külsős, aki a bizonyítékokat vizsgálja?
Nem, uram, dehogyis. Egy kazalnyi szakértőnek elküldtük.
Ön szerint mire utalnak a bizonyítékok, dr. Baden?
Gyilkosságra.
Minden vizsgált esetben? - Igen.
Figyelembe véve a testek állapotát? - Igen.
Mind a kilenc vizsgált esetet gyilkosságként kezelném.
Nagyon köszönöm, doktor úr!
Köszönöm.
Megjött Kristy Johnson.
Elkísértem dr. Pou-t Emmett Everett kórterméig.
Tudják, kiről van szó, ugye? Ő teljesen magánál volt.
Igen, tudunk Emmett Everettről.
Pou azt mondta, bead neki valamit.
Azt mondom majd neki, hogy...
hogy kap valamit, amitől elmúlik a szédülése.
Mit gondol?
Nem igazán tudom.
Megoldja egyedül? Ne menjek be én is?
Ne, nem kell. Megleszek.
Nem Emmett Everett volt az egyetlen.
Elkísértem dr. Pou-t és a két ápolót más betegekhez is.
Ott voltam velük, amikor beadták az injekciókat.
Én fogtam a kezüket.
És imádkoztam.
Azaz maga látta, ahogy dr. Pou beadja az injekciókat?
Igen.
Emlékszik a nevükre?
Wilda McManus volt az egyik.
Látta, ahogy beinjekciózza?
Igen.
Ezt a bíróságon is tanúsítja? - Igen.
Amikor távoztam a folyosóról, hallottam dr. Pou hangját.
Lehet, Mr. Alfordról beszélt,
de szerintem Miss McManusról,
és azt mondta...
„Három adagot kellett beadnom neki.
Nagyot küzdött.”
Vagy valami ilyesmit.
Sajnálom, hogy csak most mondtam el.
Csak... Nagyon nem egyszerű ez.
Elnézést, de ki kell mennem! - Csak tessék!
Tájékoztattam az államügyészt. Letartóztatásokat akar.
Még mindig lenne mit csinálni,
de nem akar tovább várni.
A közvélemény máris változik.
Hogy? Mire gondolsz?
Az egész rendszer így működik.
Orvos orvosnak, ápoló ápolónak nem farkasa.
Nemsokára megtapasztalod te is.
Anna Pou nem érdemel különleges bánásmódot.
Ettől még megkapja.
Meglátod. Megráncigáljuk a medve bajuszát.
Igenis, uram! Úgy lesz.
Én megyek Landryért és Budóért. Pou a tiéd.
Készen állsz?
Aha.
11 HÓNAPPAL A KATRINA HURRIKÁN UTÁN
2006. JÚLIUS 17.
Miden letartóztatáskor az jut eszembe,
hogy örökre megváltoztatom valakinek az életét.
De tegnap éjjel aludtam, mint a tej.
Találkozunk a másik oldalon!
Indulás! - Oké, mehetünk!
Louisiana állam nevében nyissák ki!
Rendőrség! Nyissa ki!
Anna Pou?
Igen, Anna Pou vagyok.
Letartóztatom
négyrendbeli gyilkosság vádjával.
Van magánál vagy a házban fegyver?
Nincs.
Meg kell motoznom.
Van valaki még a házban? - Nincs.
Hová visznek?
Baton Rouge-ban veszik fel az adatait, de New Orleansban kerül fogdába.
És a betegeim? Válságos állapotúak is vannak.
Nem hagyhatom őket magukra.
Fontos laboreredményeket várok.
Nincs más orvos, aki elláthatja őket?
De. Viszont én...
Akkor megengedem, hogy felhívja őket.
Egész nap műtöttem. Nem öltözhetnék át?
Dehogynem.
Muszáj néznie? Nem várhat meg odakint?
Nem lehet, asszonyom.
Hagyja itt az ékszereit, csak a jogosítványát hozza!
Nem hordok ékszert, a jogsim pedig...
Állj! Ne nyúlkáljon!
A jogosítványa?
A tárcámban.
Oké. Felolvasom a jogait.
Jogában áll hallgatni.
Bármi, amit mond, felhasználható ön ellen a bíróságon.
Jogában áll ügyvédet fogadni.
Ha nem engedheti meg magának, az állam jelöl ki egyet.
Kérem, írja alá, hogy megértette a jogait!
Hajlandó válaszolni kérdésekre ügyvéd nélkül?
Nem.
Hátsó ajtó nyílik...
Drága Istenem...
Vezess minket... és segítsd utunkat!
Segíts másoknak, hogy ne higgyenek a hamisságnak!
Segíts az ellenünk vétkezőknek meglátni az igazat!
Uram, adj fedelet a fejünk fölé, és élelmet, hogy ne szűkölködjünk!
Erősítsd meg a lelkünket, hogy szembenézhessünk a nehézségekkel
és igaztalanságokkal!
Vezess vissza az örök világosságba!
Ámen.
A feliratot fordította: Varga Attila