Через п'ять днів після урагану «Катріна» умови в тій лікарні...
За всі роки роботи в медицині...
я ще такого не бачив. Ніколи.
Ви кажете,
що саме через ті умови померли 45 людей?
Ні, ні. Річ не лише в умовах. Не лише в них.
Не все так просто.
То, може, поясните?
У тих умовах і, можливо, саме через них
були прийняті рішення, яких аж ніяк не можна було приймати.
Давайте про це поговоримо.
Бредіть у воді
П'ЯТЬ ДНІВ У ЛІКАРНІ
Бредіть у воді, діти
Бредіть у воді
Бредіть у воді, діти
Бредіть у воді
Господь збурить ці води
Чоловік спустився до річки
Господи, чоловік спустився до річки
Чоловік спустився до річки
Спустився туди помолитися
О-о
Бредіть у воді
Бредіть у воді, діти
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ ШЕРІ ФІНК
Бредіть у воді
Бог збурить цю воду
45 ЗАГИБЛИХ
Ми лише починаємо усвідомлювати масштаб
руйнації й смертності, спричинених найгіршим природнім лихом у США.
Точна кількість жертв ще невідома,
але, можливо, це тисячі. -Благаю.
Важких пацієнтів вивозять вертольоти.
Ми підняли немовля на майданчик,
і я полетіла з ним на вертольоті в Батон-Руж.
Умови на стадіоні «Супердом» стають дедалі гірші.
Ми вже п'ять днів не їли.
Там було гірше, ніж у тюрмі. У тюрмі хоч є де попісяти
й зробити інші туалетні справи. А там – ніде.
Ця жінка загубила двох дітей.
Вона не знає, де вони.
Не знає, живі вони чи мертві.
Останнє питання.
...минуло два тижні.
Певно, тепер ви чітко уявляєте
найголовніше, що пішло не так у перші п'ять днів.
Думаю, в нас буде досить часу проаналізувати
в тому числі структуру стосунків різних рівнів влади.
Конгресу потрібно, і я це знаю,
і самі ми теж це робимо,
тверезо подивитися на те, які були прийняті рішення.
Можна дещо уточнити?
Ні. Усе, дякую.
АТЛАНТА
13 ДНІВ ПІСЛЯ УРАГАНУ «КАТРІНА»
11 ВЕРЕСНЯ 2005 РОКУ
Ви з Нового Орлеана,так?
Узагалі, з Батон-Руж. Десь за годину машиною.
Дуже постраждали від урагану?
Набагато менше, ніж Новий Орлеан, але...
За винятком куріння ви в хорошій формі.
Я не знайшов жодних негараздів.
Ясно. Дякую, лікарю.
Готово.
Сер. -Гей.
Ми знайшли кілька фото, коли пилососили під сидіннями.
Я поклав їх на пасажирське сидіння. -Добре. Тримайте.
Дякую, сер. -Ось іще.
Буч. -Привіт.
Вип'єш щось? -Ні, Еммо, не хочу. Дякую.
Вітаю, панове.
І що він сказав?
Що зі мною, схоже, все гаразд.
Це добре.
Гей... Може, сходимо сьогодні повечеряти? Лише вдвох.
Буч... Краще я побуду з рідними. Не заперечуєш?
Як хочеш.
А що ви плануєте робити?
У нас є вісім запіканок на вибір.
Чорт.
Господи. Одну секунду, Лін.
Артур Шефер.
Так. Я зачекаю.
Так, сер.
Дякую, сер.
У нас...
У нас усе добре. Так.
Я вам вдячний.
Я зараз з рідними в Атланті, але можу приїхати до вас післязавтра.
Це... Ні, ні, не проблема.
Добре. Тоді до зустрічі.
БАТОН-РУЖ
Так, сер.
Генпрокурор готовий з вами зустрітися.
Дякую.
Буч. Радий тебе бачити. -А я – вас, сер.
То... як у тебе справи?
Ну... Майже так добре, як має бути. Але по-всякому буває.
Розумію. У мене в самого батько помер. Йому було 92 роки.
Я піклувався про нього до самого кінця.
Розумію – це не одне й те саме, але...
Так.
Хай там як...
Ось уже два тижні після урагану
по телевізору безкінечно показують сюжети –
жахливі сюжети – про зловживання з боку людей, які мали владу.
Я хочу розібратися, що там сталося.
Схоже, там усюди люди нехтували своїми обов'язками.
Особливо я хочу розслідувати те, що сталося в Меморіальній лікарні.
Там знайшли 45 трупів. Знаєте?
Так. Чув. -Більше ніж будь-де.
Сорок п'ять мертвих пацієнтів.
Як таке може бути?
Може, враховуючи розмір лікарні й обставини,
ті 45 пацієнтів померли природною смертю.
А може – ні.
ДЕПАРТАМЕНТ ЮСТИЦІЇ ЛУЇЗІАНИ
Це офіс головного юрисконсульта?
Так. -Вітаю.
Це Артур Шефер з Відділу розслідувань медичного шахрайства в Луїзіані.
Ви – головний юрисконсульт «Тенет»?
Ні. Я один з юрисконсультів.
Як вас звати? -Бауерс. Джим Бауерс.
Пане Бауерс,
ми розслідуємо те, що сталося під час урагану в Меморіальній лікарні.
Будь ласка, надішліть нам перелік усіх померлих пацієнтів
і копію плану дій у надзвичайних ситуаціях.
Добре. Але до того... Скажете, яка у вас мета?
Я так розумію, що у вашій лікарні під час урагану померло 45 пацієнтів,
і тепер ми хочемо зрозуміти, що сталося.
Ви знаєте про них? Про тих померлих?
Містере Шефер,
буду вдячний, якщо ви всі питання надішлете нам
у письмовому вигляді.
У письмовому вигляді?
Гаразд. Але у вас є ці документи?
Як я сказав, пришліть нам ваші питання й ми відповімо.
А коли ви відповісте?
Одразу як зможемо.
Вибачте. У мене інший дзвінок. Дякую.
Вірджиніє. -Буч.
Дякую, що знайшла час.
Як Кевін?
Добре. Думаю, що я забагато працюю, і це правда.
Так.
Мої співчуття щодо Шеллі.
Навіть не уявляю собі.
Дякую.
Як справи у вас з Ліндою?
Вона з ріднею в Атланті, і... це...
Це важко. Воно накочує хвилями.
Я радий, що повернувся на роботу й думаю про інше.
Так.
А що в тебе? Як там шахраї?
І досі на волі, і досі крадуть гроші.
Поки не нарвуться на тебе.
Це правда. Люди брешуть, а цифри – ні.
Чарльз Фоті попросив мене розслідувати...
смерті в Меморіальній лікарні в Новому Орлеані.
Я про це читала. 45 трупів?
Нашому офісу треба кваліфікувати кожну смерть.
Купа роботи.
Навіть знайти людей, яких усюди розкидало тим ураганом –
чистий кошмар.
Ти вважаєш, що це злочин?
Багато людей померло, але треба зважати на обставини.
Там було жахливо.
Уявляєш, як там почувалися лікарі й молодший медперсонал?
Те, що вони зробили – неймовірно.
Згоден.
Але є кілька незрозумілих речей.
Тож я подзвонив юрисконсульту в «Тенет».
Вони володіють цією лікарнею і змінили назву «Баптистська».
Звичайний запит інформації, а він мене відфутболив.
Каже, щоб я надіслав усі свої питання факсом.
І надсилає мені факсом купу всього:
корпоративний звіт, статті про героїзм медпрацівників,
і каже, що не може знайти тих медичних висновків,
які я просив.
Аж раптом я отримую це.
Від адвоката «Лайфкер».
«Лайфкер» – компанія, яка має власний заклад у Меморіальній.
Така собі лікарня в лікарні.
«Хоч ми тільки почали збирати інформацію,
нам стало відомо, що пацієнтам...» –
тобто, їхнім пацієнтам, які померли, пацієнтам «Лайфкер» –
«...було введено морфін доктором Анною Поу,
яка, наскільки нам відомо, не працює в «Лайфкер»,
у мить, коли здавалося, що пацієнтів не вдасться успішно евакуювати».
Вони кажуть, що їхнім пацієнтам укоротили віку?
Хто така ця доктор Поу?
Ще не знаю. -Треба її знайти.
Певно, працювала в Меморіальній.
І було б дуже корисно отримати ті медичні висновки.
Вірджиніє, я знаю, що ти бухгалтер-криміналіст,
І це, можливо, незвична для тебе робота,
але в цій справі мені потрібен твій аналітичний розум.
Це наче пазл з тисячі фрагментів
однакового кольору. -А ще його пожував пес.
Точно. Тож я сподівався, що...
Я б дуже хотів працювати над цією справою з тобою.
А хіба ми вже не почали?
Як ви пережили ураган? Ви з чоловіком. А будинок цілий?
Ми живемо на узвишші на краю міста.
Якісь квартали затопило, якісь – ні. Нам пощастило.
Радий це чути.
Отже, Анно...
з огляду на те, що Меморіальна навряд чи скоро відкриється,
ми були б раді, якби ти працювала з нами в Університеті штату Луїзіана.
Якщо ти згодна проводити кілька ночей на тиждень у Баттон-Руж.
Я б і в Теннессі їздила, щоб тільки повернутися до роботи.
Ми ближче, ніж Теннессі, і в нас краща футбольна команда.
Це так. Правда.
Ми вважаємо, що ти – одна з найкращих хірургів у штаті.
Дякую за такі слова.
Через два-три місяці, коли все втрясеться, поговоримо про це.
Я згодна. Я готова почати вже зараз.
Справді?
Авжеж. Я хочу повернутися до роботи.
Це навіть краще, ніж я...
Чудово. -Добре.
Вип'ємо за це. Я в захваті.
Дякую. Я теж у захваті.
Усім доброго ранку. Я Келлі Фредерікс із «Тенет».
Дякую, що ви приїхали сюди сьогодні на роботу
й приєдналися до нашої робочої групи.
Отже, на столі стисла інформація про пацієнтів –
по сторінці на кожного з померлих.
На тих, які призначені вам – ваші імена.
У вас є інструкції з телефонних дзвінків?
Так.
Про всяк випадок повторю:
висловлюйтесь узагальнено, не діліться власними думками.
Близькі зазвичай зляться, і це не дивно.
Більшість з них нічого про своїх не знає,
тільки те, що бачили в новинах.
Вибачте.
Ніхто з «Тенет» не говорив ні з ким з родичів загиблих?
Вони нам дзвонили,
але досі в нас не було для них інформації, тож – ні.
Головне, кажіть членам сімей загиблих правду.
Що пацієнти померли через відсутність електрики або високу температуру.
Добре? Гаразд.
Це Сьюзан Малдерік.
Я – завідувачка в Меморіальній лікарні
і дзвоню вам щодо вашої матері, Ширлі Бруссард.
Нарешті. Я намагалася хоч комусь додзвонитися.
На жаль, пані Бруссард,
мушу з прикрістю повідомити вам, що ваша мати померла в лікарні
після урагану, до того, як пацієнтів евакуювали.
Я все ж таки сподівалася, що вона...
Боже мій.
Вибачте, що на це пішло два тижні.
«Про вашу близьку людину піклувалися до кінця».
«Її ідентифікували, загорнули в саван і розмістили в капличці».
«Гідність вашої близької людини поважали».
Я не розумію.
Чому її не вивезли до урагану?
До уваги брали ризик для пацієнтів.
Інші пацієнти врятувалися.
Чим вона ризикувала?
Вибачте. Я не володію всіма деталями.
Влада забрала тіло
і відвезла його в офіс окружного коронера.
Буде визначено причину смерті і...
видано свідоцтво про смерть.
Влада штату зв'яжеться з вами.
Мої щирі співчуття.
Ми вам співчуваємо.
До побачення.
Ну, на все добре.
Деякі пацієнти...
ДОКТОР АННА ПОУ ХІРУРГ У МЕМОРІАЛЬНІЙ
...були дуже хворі
і підписали відмову від реанімації ще до урагану.
Тобто, ми мусимо дозволити їм померти природньою смертю
і не вдаватися до героїчних зусиль, щоб їх реанімувати.
Ми зробили все, що було в наших силах,
щоб забезпечити пацієнтам лікарні якомога кращий догляд
і заспокоїти їх.
Доладно говорить.
Аж занадто.
Чи не здавалася вона трохи байдужою через кілька днів після тих смертей?
Вона лікар. Поводиться професійно.
Ця ідея, що лікарі й медсестри навмисно вбивають пацієнтів...
здається божевільною.
Ага. Я знову попросила «Тенет» прислати медичні висновки.
І що?
Вони не кажуть, де ці документи.
Може, треба витребувати їх через суд чи хоча б пригрозити цим.
У мене є краща ідея. -Яка?
Може, поїдемо в Новий Орлеан і зайдемо в Меморіальну?
Не хочеш побачити це місце на власні очі?
До того ж, може, нам пощастить і ми самі знайдемо висновки.
Ти не проти, якщо я куритиму?
Проти. Ненавиджу, коли речі смердять тютюном.
Чорт. Пам'ятаєш, колись і в літаку можна було курити.
Пам'ятаю, мені було років 12,
я летіла в Каліфорнію, у Діснейленд.
Я сиділа в зоні для некурців,
але це було абсурдно, бо я все одно вдихнула дві пачки диму.
Ти хоч летіла в Діснейленд.
Твоя правда.
Ти не думав кинути?
Я весь час думаю кинути.
У МАРОДЕРІВ СТРІЛЯТИМУТЬ
Поглянь на це.
Дайте сюди, я витягну нагору.
Фотографії не дають повного уявлення, так?
Це як коли тебе збиває вантажівка.
Ти думаєш, що знаєш, як це,
та насправді не знаєш, якщо тебе не зіб'є вантажівка.
КАМЕРОНЕ, ДЕ ТИ?
МЕМОРІАЛЬНА ЛІКАРНЯ
ОХОРОНА
Вам допомогти?
Ми – слідчі з офісу генерального прокурора.
Нам треба оглянути лікарню.
Не оглянете.
Даруйте? -Без ордера або захисного костюма – ні.
На вас нема захисного костюма. І на них – теж.
Без захисного костюма й ордера ви сюди не зайдете.
На кого ви працюєте?
У нас контракт з «Тенет», власником цієї лікарні.
У вас є начальник?
Авжеж. Хочете йому подзвонити?
Він скаже вам те саме.
Що ж, ходімо. -Придурок.
Я знаю, де добре пообідати. Не дарма ж ми їхали.
Алло.
Доктор Поу? -Так.
Мене звати Ліз Джарвіс, я продюсер на CNN.
Ми бачили ваше інтерв'ю на Другому каналі.
Ми дізналися, що штат розслідує смерті в Меморіальній лікарні,
і хочемо почути, що думає про це лікар.
Алло.
Сьюзан, це Анна.
Привіт, Анно.
Як справи?
Добре.
Чоловік мій, Вінс, і я... ми в порядку.
І будинок наш не постраждав, тож... усе нормально.
Я дзвоню спитати...
Чула, що влада штату почала розслідування по Меморіальній?
Ні, не чула.
Мені дзвонили з CNN.
Готують випуск про можливу евтаназію в лікарні.
Хочуть почути мою думку.
CNN?
Не знаю, що мені робити.
Поки що сиди тихо, а я...
попрошу, щоб хтось із «Тенет» тобі подзвонив.
Гаразд?
Добре.
Привіт, Роберте, це Горацій.
Чув новини про лікарню?
Хочу спитати про мою пацієнтку Елену Батіст.
Вона є в списку померлих?
Я госпіталізував її про всяк випадок.
До урагану.
Бо вона залежала від електричного обладнання.
Вона не була важко хвора.
Коли я поїхав, хіба нею опікувався не доктор Недлер...
А хто ж тоді?
А хто знає?
Алло. -Евінґу, це Анна.
О-о, Анно. Усе гаразд? -Де ти?
Я переїхав у готель у Г'юстоні.
З мого номера чудовий вид на трасу й автосалон.
Ти знав, що влада штату розслідує події в Меморіальній?
З тобою зв'язувалися?
Влада не зв'язувалась, а ЗМІ – так.
Хтось із CNN? Вони хочуть узяти в мене інтерв'ю.
Так.
До мене теж звернулися з CNN, та я не хочу з ними говорити.
Послухай...
Коли мова йде про медичну етику,
думки людей розходяться,
і я не хочу потрапити в халепу.
Як гадаєш, що мені робити?
Не варто в мене питати поради.
Та я б поговорив з «Тенет».
І точно не говорив би з представниками ЗМІ.
Вони перекрутять твої слова, як їм треба.
Це точно.
Сховайся. Ось моя порада.
Вітаю. Ви Тіана Колберн?
А хто ви?
Артур Шефер з Відділу розслідувань медичного шахрайства.
Як ви мене знайшли?
Ваша сусідка далі по вулиці сказала, що ви живете тут у мами.
У будинку з червоними дверима.
Я вам співчуваю.
Це всі її речі.
Усе її життя.
Це жахливо.
Ну... принаймні ми в безпеці.
Можна поставити вам кілька питань?
Авжеж. Питайте.
Ви – медсестра в Меморіальній лікарні?
Так. Тобто, була там медсестрою, поки лікарня не закрилася.
Ви працювали з Анною Поу?
Я операційна сестра і була присутня при її операціях.
Ви були з нею...
працювали з нею, після того, як лікарню затопило?
Спочатку – так. Потім я поїхала. Я цього не планувала,
просто допомагала з новонародженими й опинилась у вертольоті.
Зачекайте...
Я бачив вас у новинах.
Ви врятували немовля. То були ви.
А, так. То була я.
Це – героїчний учинок.
Ні... Так будь-хто вчинив би.
Ні, це щось особливе.
Дякую.
Вибачте.
У мене нещодавно померла дочка.
Лікарі, які про неї дбали, виписали їй забагато ліків.
Співчуваю. Це... жахливо.
Так. І я не можу не думати, що...
якби було більше таких лікарів, як ви, вона була б жива.
Я виписала м-ру Міллеру новий рецепт.
Якщо його стан зміниться,
будь ласка, повідомте. Дзвоніть мені на мобільний.
Вибачте.
Алло. -Алло. Це д-р Поу?
Так. -Це Стівен Кампаніні.
Я директор з питань комунікації компанії «Тенет».
Можемо поговорити по стаціонарному телефону?
Я можу піти в свій кабінет.
Будь ласка. І передзвоніть. Мій номер мав у вас висвітитися.
ДОКТОР АННА ПОУ ОТОЛАРИНГОЛОГ
Д-ре Поу. -Я зі стаціонарного.
Хвилинку. Зі мною зараз помічниця головного юрисконсульта,
Одрі Ендрюс.
Вітаю, докторе Поу.
Вітаю. Дякую, що подзвонили.
Аякже.
Наскільки мені відомо, події у Меморіальній зараз розслідують.
Так, це правда.
Я сподівалася, що ви дасте мені поради.
Д-ре Поу, ви б нам дуже допомогли, якби поділилися своїм баченням
тих подій у лікарні.
Починаючи з урагану.
Авжеж...
Ми намагалися забезпечити догляд за пацієнтами.
Тоді електрика була лише від аварійних генераторів.
Кондиціонери не працювали. Не можу навіть описати, який це жах.
Там було...
УНІВЕРСИТЕТ ШТУТА ЛУЇЗІАНА ЦЕНТР МЕДИЧНИХ НАУК
Наприкінці панував хаос.
Тривала обов'язкова евакуація.
Усі намагалися звідти вирватися.
Д-ре Поу, я б хотіла почути більше подробиць
про події п'ятого й останнього дня.
Перед тим, як я вам їх розповім...
...хочу попросити, щоб ви пояснили,
як ви забезпечите мій захист.
Якщо до цього дійде.
Я не можу дати поради по представленню ваших інтересів.
Даруйте?
Я працюю на «Тенет», а не на конкретних лікарів.
Я дуже рекомендую вам найняти власного адвоката.
Повернімося до того ранку четверга...
Ні.
Ні. Я...
Я більше не відповідатиму на ваші питання,
поки не поговорю зі своїми адвокатами. До побачення.
Що буде далі? Що робитимемо?
РІЧАРД Т. СІММОНС ДЖУНІОР АДВОКАТ
Новий Орлеан – місто, та насправді це маленьке містечко.
Усе, що ви скажете чи зробите, побачать і обговорять.
Ні з ким не говоріть про те, що сталося.
Добре? І точно не з пресою. Більше жодних інтерв'ю...
Я й не хочу їх більше давати.
Навіть ваш чоловік, Вінс?
Так, Вінс.
Навіть Вінс хай краще менше про все це знає.
Те, про що ми зараз поговоримо, буде між вами й мною.
Зрозуміла.
Хочу вам щось сказати, поки ми не продовжили.
Я не зробила нічого поганого.
Я знаю. Я це знаю.
Я знав вашого тата.
Він був... чудовий лікар.
Послухайте, у вас бездоганна репутація.
То що, нам сидіти й чекати, поки її знищать?
Ні, ми не будемо пасивно захищатися.
А що? -Залиште це мені.
Поки що – не хвилюйтеся.
Я розумію, що ви будете хвилюватися, та обіцяю вам, Анно,
я про вас подбаю.
Скажіть, місіс Робішо,
чому адвокати «Лайфкер» хотіли, щоб ви з нами поговорили.
Бо я вважаю...
що те, що сталося... що ви розслідуєте... ці смерті...
вони не були випадкові.
Розповісте нам, що сталося?
Перш за все...
умови в лікарні були...
жахливі.
Таке важко навіть уявити.
Панував хаос.
Ніхто не знав, що діється.
Два дні не було електрики.
Було темно.
Повітря було... наче відкрили дверцята пічки.
Усюди – сморід смерті.
Особливо в останній день.
Мене викликали на збори в «Лайфкер».
Вивозимо всіх пацієнтів, яких зможемо.
То хтось залишиться?
Ми плануємо не залишити тут нікого живого.
А як же Емметт Еверетт?
Це наш пацієнт.
Він притомний і все розуміє.
Я не бачила всіх ваших пацієнтів. Вам потрібна доктор Поу.
Поговоріть з нею.
Тож я пішла й поговорила з доктором Поу.
Вибачте, я Даян Робішо.
Я керую лікарнею «Лайфкер». -Привіт.
Ми говорили про Емметта.
Він паралізований. Важить 170 кг.
Приблизно.
Як він тримається?
Він притомний і розуміє, що відбувається, якщо ви про це.
Не думала, що хтось із пацієнтів це розуміє.
Так.
Скільки треба людей, щоб його перенести?
Я... не знаю. І не уявляю.
Треба пронести його сім поверхів униз по сходах. У темряві.
Пронести через лікарню до дірки в машинному відділенні.
І, чесно кажучи, я не знаю, чи він у неї пролізе.
Потім його повезуть на машині на верхній поверх парковки
й винесуть по вузьких сходах на майданчик.
Ну... Упевнена, це можна якось зробити.
Це надзвичайно складно...
навіть з більш транспортабельними пацієнтами.
Вибачте, що...
Про що ми говоримо?
Вона сказала...
«Деякі з цих пацієнтів не виживуть».
Д-р Поу мала на увазі, що збирається евтаназувати їх?
Слово «евтаназія» не звучало,
але я впевнена, що саме це з ним зрештою сталося.
Чи казала доктор Поу, який у неї план?
Вона відсторонила мене, звільнила від відповідальності.
Я беру на себе повну відповідальність за все.
Не хочу, щоб хтось боявся втратити ліцензію.
Наче я переживала через це.
І що було потім?
Ми передали поверх доктору Поу і двом медсестрам, що були з нею.
Ви їх знаєте, цих медсестр?
Ні.
Я їх навіть не знала.
У душі я впевнена, що моїх пацієнтів убили.
І хоч я не брала в цьому участі...
я зробила недостатньо, щоб цьому запобігти.
Що думаєш?
Я думаю, вона не чула, щоб хтось
говорив з пацієнтами про евтаназію.
Може, вона неправильно зрозуміла.
З огляду на обставини,
можливо, що пацієнти в критичному стані просто померли.
Найгірший варіант – їм виписали не ті ліки.
Я не здатний повірити, що персонал може навмисно вбити пацієнтів.
Не здатний це уявити.
І я не здатна.
Поговоримо з іншими з «Лайфкер».
Щоб краще зрозуміти, що сталося.
Глянемо, що я зможу організувати.
Пульс стабільний.
Відкрийте нижче.
Так, д-ре Поу. -Дякую.
Значна аденопатія. Ці вузли теж треба видалити.
Записала.
Прокидайся, Еллісон.
Прокидайся.
Як почуваєшся?
Привіт, док.
Привіт.
Хороші новини. Пухлину видалили повністю.
Відправимо зразки тканини на аналіз,
Але не я думаю, що щось залишилося.
Правда?
Ти одужаєш.
Це твої рідні?
Піду скажу їм.
Міс Мендез, ви керували медсестрами в «Лайфкер»?
Так. Керувала.
Перейдімо одразу до ранку першого вересня.
Це був останній день у лікарні, так?
Так.
Що ви про нього пам'ятаєте?
Вертольоти.
І запах.
Дим задувало з майданчика всередину.
Дуже різкий запах.
Це все нагадало мені побачене якось по телевізору.
Що саме?
«Падіння Сайгона».
Міс Джонсон, ким ви працювали в «Лайфкер»?
А «Крісті» пишеться через «К»?
Так. К-Р-І-С-Т-І.
Я завідувала фізіотерапією. Керувала
всіма програмами реабілітації та терапії в «Лайфкер».
Розкажіть, будь ласка, що ви пам'ятаєте про останній день,
тобто, четвер, у лікарні.
У нас була зустріч із Сьюзан Малдерік.
Вона казала, що не думає, що пацієнти «Лайфкер» виживуть.
Малдерік таке казала?
Гадаю, так.
А чому, знаєте?
Умови були жахливі, й нам наказали евакуюватися.
Я думаю, хоч і напевно цього не знаю,
що вони не хотіли кидати там пацієнтів самих,
щоб ті страждали в покинутій лікарні, можливо, кілька днів, поки не помруть.
Що ви робили в той ранок?
Те, з чого я завжди починаю ранок.
Пішла перевірити пацієнтів.
У них був поганий вигляд.
Хтось був непритомний...
у когось навколо рота була піна.
Хтось дихав так, як люди дихають перед смертю.
Не було їжі.
Не було питної води.
Люди намагалися вибратися звідти.
Одна людина. Може хтось узяти одну?
Я допомагала дочці однієї пацієнтки,
Анжелі Макманус, сісти на човен
Вам треба дістатися безпечного місця заради мами. Добре?
Треба вижити заради неї.
Тоді й прийшла доктор Поу...
Ці пацієнти...
скоріше за все не виживуть.
Дивно, що вдалося аж дотепер подовжити життя найбільш хворих.
Було прийняте рішення ввести їм смертельні дози.
Вона назвала препарат?
Назвала, але я була така шокована,
що попросила повторити. І вона повторила...
Зараз я не...
Один з препаратів – морфін.
Що було потім?
Я почула, як мене кличе Тереза Мендез.
Вона була дуже засмучена.
Крісті, ходімо. Треба повернутися.
Ми пішли в палату Емметта Еверетта, бо Поу була там.
Ми ніяк його звідси не вивеземо.
І що було потім?
Вона хотіла, щоб йому ввели заспокійливе.
Ви чули, як вона це сказала?
Поу попросила когось ввести йому заспокійливе?
Міс Джонсон.
Можливо.
Я не знаю, чи чула я це з її вуст, чи хтось інший сказав.
Але вона точно сказала:
«Вам усім треба евакуюватися. Пацієнти тепер під нашою опікою».
Ви бачили, як вона робила щось з вашими пацієнтами?
Коли я виходила, побачила, як вона йде коридором.
Мені здалося, що вона дуже нервується.
Вона була з двома медсестрами.
Ви бачили, як вона вводила препарати пацієнтам?
Більше нічого не бачили?
Ні.
Ми пішли.
Містере Накамару, ви фармацевт. Чи казала вам
доктор Поу в той останній день, який був її план?
Вона сказала мені, що пацієнтам введуть смертельні дози.
Ви чули, як вона сказала: «Будуть введені смертельні дози»?
Саме ці слова?
Я так це запам'ятав.
І що було потім?
Я спитав, які препарати вона введе пацієнтам.
Вона показала флакони морфіну й мідозаламу.
Це седативний препарат для хірургічних утручань.
Вона попросила мене видати необхідне –
в тому числі шприци й флакони з фізрозчином.
Фізрозчином?
З його допомогою ми вводимо препарати внутрішньовенно
у кровоносну систему пацієнта.
Ви, фармацевт, видали їй те, що вона просила?
Так, видав.
Ви бачили, як вона чи медсестри вводять препарати?
МОРФІН
Я бачив, як вони набирали їх у шприци.
Але я не бачив, як вони роблять пацієнтам уколи. Ні.
Ви ще щось бачили?
Так. Потім.
Я бачив, як доктор Поу виходить з однієї палати.
Вона поклала шприци в прозорий пластиковий пакет.
Потім Поу попросила мене...
Що саме?
Вона попросила перевірити пацієнтів...
і накрити простирадлами тих, хто помер.
Ви думаєте...
Я думаю, що тут можна дійти тільки одного висновку.
Тих пацієнтів убили.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко