Under de fem dagarna efter Katrina var förhållandena i sjukhuset...
Under alla mina år som läkare...
...har jag aldrig nånsin sett nåt liknande.
Så ni menar att förhållandena är skälet till att 45 personer dog?
Nej, nej, nej. Det var inte bara förhållandena.
Det är inte så enkelt.
Då kan ni kanske förklara.
Under de förhållandena, och kanske på grund av de förhållandena,
fattades beslut som aldrig borde ha fattats.
Och vi borde komma till det.
BASERAT PÅ SHERI FINKS BOK
Vi har bara börjat att förstå omfattningen
av dödsfall och skador i den värsta naturkatastrofen i USA:s historia.
Den slutliga dödssiffran kan dröja,
men det kan röra sig om tusentals. - Snälla.
De svårast skadade flygtransporteras ut.
Vi tog upp bebisen till helikopterplattan, och jag flög med henne till Baton Rouge.
Förhållandena förvärras för dem som tog skydd i Superdome.
Vi har inte ätit på fem dagar.
Det var värre än fängelset. Där kan man åtminstone gå på toa. Här hade man inget.
Den här kvinnan har förlorat sina två barn.
Hon vet inte var de är. De vet inte om de lever eller är döda.
Herr president... -Sista frågan.
...det har gått två veckor. Ni måste ha fått en tydlig bild nu
av en avgörande sak som gick snett de första fem dagarna.
Det blir nog gott om tid att analysera,
i synnerhet strukturen på relationen mellan myndighetsnivåer.
Vad kongressen måste göra, och vi gör detta även internt,
är att ta en nykter titt på besluten som fattades.
Får jag bara klarlägga...
Nej, nej, nej. Tack.
13 DAGAR EFTER ORKANEN KATRINA
Du är väl från New Orleans?
Baton Rouge, faktiskt. Cirka en timme bort.
Hur var stormen där?
Inget jämfört med New Orleans, men...
Nåja, förutom rökningen är du i god form. Jag kan inte hitta nåt fel.
Tack, doktorn.
Den är klar. Hej, sir. -Hej.
Vi hittade några foton när vi dammsög under sätena.
Vi la dem på passagerarsätet. -Okej. Toppen. Här.
Tack, sir. -Här. Ta det dubbla.
Butch. -Hej.
Nåt att dricka? -Nej, tack, Emma.
Hej, killar.
Så vad sa han?
Det är visst inget fel på mig.
Så bra.
Du... Kan inte bara du och jag gå ut och äta middag i kväll?
Butch... Jag tror att jag hellre stannar med familjen, om det är okej?
Visst, du bestämmer.
Vad är planen här?
Tja, du har åtta olika gratänger att välja bland.
Åh. Jäklar.
Åh, gud. En sekund, Lin.
Arthur Shafer.
Ja, jag väntar.
Ja, sir.
Tack, sir.
Vi...
Vi är okej. Ja.
Det uppskattar jag.
Jag är i Atlanta med min familj, men jag kan träffa er i övermorgon?
Nej, det är inga problem.
Okej, vi ses då.
Ja, sir.
Justitiekanslern tar emot er nu.
Tack.
Butch. Trevligt att se dig. -Er också, sir.
Så, hur mår du?
Åh, du vet Ungefär så bra som man kan vänta sig. Det beror på dagen.
Ja, jag vet. Min far gick bort i maj. Han var 92.
Jag tog hand om honom ända in i slutet.
Jag vet att det inte är samma sak, men...
Ja.
Hur som helst.
Under de två veckorna sen stormen har det varit ändlösa historier på tv,
skräckhistorier, om missförhållanden som ägde rum under myndigheters påverkan.
Jag vill undersöka vad som hände.
Det verkar som om det förekom grova försumligheter överlag.
I synnerhet vill jag undersöka vad som hände på Memorial Medical Center.
De hittade 45 lik där.
Ja, jag hörde det. -Fler än nån annanstans.
Fyrtiofem döda patienter.
Är det begripligt för dig?
På ett så stort sjukhus, under de förhållanden som rådde,
kanske 45 patienter helt enkelt dukade under.
Kanske inte.
JUSTITIEDEPARTEMENTET I LOUISIANA
Är det här chefsjuristens kontor?
Ja. - Hej.
Det här är Arthur Shafer från Louisianas enhet för Medicaid-bedrägerier.
Är ni chefsjurist för Tenet?
Nej, men jag är advokat i det kontoret.
Och ert namn är? -Bowers. Jim Bowers.
Mr Bowers.
Vi undersöker vad som hände på Memorial Hospital under orkanen,
och vi skulle vilja ha en lista från er över alla de avlidna patienterna,
plus en kopia av er katastrofplan.
Okej. Innan vi... Kan ni förklara era avsikter här?
Vad vi förstår så dog 45 patienter på ert sjukhus
under orkanen och i efterdyningarna, och vi behöver förstå vad som hände.
Känner ni till det? Dödsfallen?
Mr Shafer,
jag skulle uppskatta om ni kunde skicka era frågor skriftligen.
Skriftligen?
Visst. Men ni har väl uppgifterna?
Som sagt, skicka allt skriftligen, så svarar vi.
När kan vi vänta oss ert svar?
Så snart vi kan.
Ursäkta, jag har ett annat samtal. Tack.
Virginia. -Butch.
Tack för att du tog dig tid.
Så, hur mår Kevin?
Bra. Han tycker jag jobbar för mycket, vilket självklart är sant.
Ja.
Det var verkligen tråkigt att höra om Shelly.
Jag kan inte ens föreställa mig.
Tack.
Hur mår du och Linda?
Hon är kvar hos sin familj i Atlanta, och... det är...
Det är tufft. Det kommer och går i vågor.
Jag är glad att ha arbetet att fokusera på igen.
Ja.
Och själv? Hur går det med alla bedragare?
Åh, du vet, de är kvar där ute och stjäl några cent i taget.
Tills de möter dig.
Ja, det är just det. Folk ljuger, men aldrig siffror.
Så, Charles Foti har bett mig undersöka
dödsfallen på Memorial Medical Center i New Orleans.
Jag läste om det. Fyrtiofem döda kroppar?
Ja. Vårt kontor måste utreda vart och ett av dödsfallen.
Det blir mycket arbete.
Bara att hitta alla människor efter stormen kommer att bli en mardröm.
Betraktar ni dem som brott?
Det är många dödsfall, men man måste titta på förhållandena.
Det var ganska horribelt.
Kan du tänka dig att vara läkare eller sjuksköterska mitt i allt det?
Vad de gjorde var otroligt.
Ja, jag håller med.
Men det är några saker som är underliga här.
Så jag ringde en advokat på Tenet.
De äger stället. De ändrade namnet från "Baptist".
Jag gjorde en rutinförfrågan, men han kom med undanflykter.
Sa att jag måste faxa honom alla mina förfrågningar skriftligen,
sen faxade han tillbaka en massa annat.
Bolagsrapporten. Artiklar om personalens hjältemod.
Och sen sa han att han inte kan hitta några av journalerna jag bad om.
Och sen fick jag det här. Från en advokat för LifeCare.
LifeCare är ett företag som driver en inrättning inne på Memorial,
alltså ett sjukhus inuti ett sjukhus.
"Trots att vi bara har börjat att samla in relevanta fakta,
så har vi information om att patienterna..."
Det vill säga deras patienter som dog, LifeCare-patienterna.
"...gavs morfin av läkaren Anna Pou,
som vi tror inte är en av LifeCares anställda,
när det verkade som om patienterna inte kunde evakueras."
Så de antyder att några av deras patienter kan ha bragts om livet?
Vem är den här dr Pou?
Jag vet inte än. -Vi måste hitta henne.
Hon arbetade troligen på Memorial.
Det vore till stor hjälp att få tag på LifeCare-patienternas journaler.
Virginia, jag vet att du är forensisk revisor,
och det här kan vara lite bredare än dina normalfall,
men jag behöver ditt analytiska tänkande här.
Det här är som ett pussel med tusen bitar,
alla i samma färg. -Som blir upptuggat av hunden.
Exakt. Så jag hoppades att...
Det vore fantastiskt om du ville jobba på det här med mig.
Är det inte det vi gör?
Hur klarade ni stormen? Du och din man. Klarade ert hus sig?
Vi bor på högre mark.
Du vet, ett kvarter var torrt, ett stod under vatten, men vi hade tur.
Skönt att höra.
Så, Anna...
Med tanke på att Memorial inte lär öppnas inom en snar framtid,
så vore det fantastiskt om du ville jobba med oss på LSU.
Om du inte har nåt emot att tillbringa några nätter i veckan i Baton Rouge.
Jag skulle pendla till Tennessee om jag fick jobba igen.
Vi är närmare än så, och vi har ett bättre fotbollslag.
Sant. Det är sant.
Vi tycker att du är en av delstatens bästa kirurger.
Tack för det.
Så när saker och ting lugnar sig om några månader, kan vi prata om det.
Nej. Jag säger ja. Jag är redo att börja nu.
Är du?
Ja. Visst. Jag vill återgå till arbetet.
Det var mer än jag väntade mig...
Så fantastiskt.
Fantastiskt. -Bra.
Skål för det. Jag är exalterad.
Tack. Samma här.
God morgon, allihop. Jag är Callie Fredricks från Tenet.
Tack för att ni kommit ända hit för att arbeta med vårt samtalsteam i dag.
Här på bordet har ni era patientutdrag, ett för varje avliden patient.
Era namn står på dem ni har tilldelats.
Ni har väl fått era samtalsinstruktioner?
Ja, ma'am.
Okej, så återigen,
prata bara i allmänna termer, ge aldrig en åsikt.
De närstående är oftast arga, och det är inte förvånande.
De flesta har ingen information än om sina närstående,
bara vad de har sett på nyheterna.
Ursäkta. Har ingen från Tenet talat med några av de anhöriga?
De kan ha försökt ringa in,
men ingen har haft information att ge dem än, nej.
Så, allra viktigast, berätta bara sanningen för de anhöriga.
Att patienterna kan ha dött på grund av brist på el eller höga temperaturer.
Okej? Okej.
Det här är Susan Mulderick.
Jag är en föreståndare på Memorial Medical Center,
och jag ringer angående er mor Shirley Broussard.
Äntligen. Jag har försökt nå nån.
Dessvärre, miss Broussard,
gör det mig oerhört ledsen att behöva berätta att er mor dog på sjukhuset
mellan orkanen och evakueringen av patienter från sjukhuset.
Jag hade en konstig förhoppning om att hon kanske...
Herregud.
Jag är ledsen att det här tog två veckor.
"Er närstående vårdades hela tiden."
"Er närstående identifierades, sveptes och placerades i vår kapellavdelning."
"Er närstående behandlades med värdighet."
Jag förstår inte. Varför evakuerades hon inte före stormen?
Det grundades på risken för patienten.
Andra patienter evakuerades.
Vad var hennes risk?
Jag är ledsen, jag har inte den informationen.
Delstaten hämtade er närstående
och förde honom till rättsläkarkliniken.
Dödsorsaken kommer att fastställas och en...
...dödsattest kommer att tillhandahållas.
Myndigheterna kommer att kontakta er.
Jag beklagar verkligen.
Vi beklagar.
Adjö.
Okej. Adjö.
Det var några patienter där som...
KIRURG PÅ MEMORIAL
...var kritiskt sjuka,
och oavsett stormen hade signerat beslut om att inte återupplivas.
Med andra ord, om de dog, att låta dem dö naturligt
och inte använda några heroiska metoder för att återuppliva dem.
Vi gjorde alla allt som stod i vår makt
för att ge patienterna på sjukhuset den bästa vården
och göra det bekvämt för dem.
Hon gör ett väldigt gott intryck.
Kanske lite för gott.
Verkade hon inte lite känslolös bara några dagar efter alla de där dödsfallen?
Hon är läkare. Hon agerar bara professionellt.
Den här idén om att läkare och sköterskor avsiktligt skulle döda sina patienter,
verkar vansinnig.
Ja. Jag följde upp med Tenet gällande journalerna.
Och?
De gav bara vaga svar.
Vi kanske måste stämma dem eller åtminstone hota med stämning.
Jag har en bättre idé. -Vad då?
Vi kan väl köra till New Orleans och gå till Memorial?
Vill du inte se stället med egna ögon?
Dessutom har vi kanske tur och hittar journalerna själva.
Har du nåt emot om jag röker?
Ja, faktiskt. Jag avskyr lukten i mina kläder.
Jösses. Minns du när man kunde röka på flygplan?
Jag minns när jag var runt 12
och flög till Kalifornien för att gå på Disneyland.
Jag satt i den rökfria avdelningen,
vilket var helt absurt, för jag fick ändå i mig två paket cigaretter.
Du var åtminstone på väg till Disneyland.
Det är sant.
Funderar du nånsin på att sluta?
Jag funderar på att sluta jämt.
PLUNDRARE SKJUTS
Titta där.
Jag kan nå den.
Bilderna gör det inte rättvisa, eller hur?
Det är som att bli påkörd av en lastbil.
Man tror att man vet hur det är,
men man kan inte riktigt veta om man inte blivit påkörd av en lastbil.
CAMERON, VAR ÄR DU?
Kan jag hjälpa er?
Vi är utredare för statsåklagaren.
Vi behöver se oss omkring där inne.
Det blir inget med det.
Ursäkta? -Inte utan order eller skyddsdräkt.
Du har ingen skyddsdräkt. De har inga skyddsdräkter.
Utan skyddsdräkter och domstolsorder kommer ni inte in.
Vem arbetar ni för?
Vi är under kontrakt med Tenet. De äger det här sjukhuset.
Har ni en förman?
Visst. Ja. Vill ni ringa honom? Han kommer att ge er samma besked.
Då åker vi. -Skitstövel.
Jag vet ett bra lunchställe. Det gör det värt resan.
Hallå?
Dr Pou? - Ja?
Mitt namn är Liz Jarvis. Jag är producent på CNN.
Vi såg er intervju på Channel 2.
Vi har hört att delstaten utreder dödsfallen på Memorial,
och vi vill få den medicinska personalens version.
Hallå?
Susan, det är Anna.
Hej, Anna.
Hur mår du?
Vi mår bra.
Min man Vince och jag, vi mår bra.
Vårt hus klarade sig, så... vi är okej.
Anledningen till att jag ringer är...
Har du hört att delstaten utreder Memorial?
Nej, det har jag inte hört.
CNN ringde just.
De förbereder en rapport om möjlig dödshjälp på sjukhuset.
De vill ha min version.
CNN?
Jag vet inte vad jag borde göra.
Vänta så ska jag...
Jag ber nån från Tenet ringa dig.
Okej?
Okej.
Ja, Robert, det här är Horace.
Har du hört nyheterna om sjukhuset?
Ja, det gäller min patient Elena Batiste.
Står hon på listan med döda?
Jag la in henne som en försiktighetsåtgärd.
Före stormen.
För hon behövde elektrisk utrustning.
Hon var inte i nån som helst risk att dö.
Efter min evakuering, var inte dr Nadler ansvarig för hennes vård...
Vem var ansvarig för hennes vård då?
Vem vet, då?
Hallå? -Ewing, det är Anna.
Anna. Är du okej? -Var är du?
Jag har tagit in på ett hotell i Houston.
Mitt rum har en fantastisk utsikt över motorvägen och en bilpark.
Visste du att delstaten utreder vad som hände på Memorial?
Har de kontaktat dig?
Nej, inte delstaten, men media.
Var det CNN? De vill intervjua mig.
Ja.
CNN söker mig också, men jag vill inte befatta mig med dem.
Hör här...
När det gäller medicinsk etik så har folk väldigt varierande åsikter,
och jag vill inte hamna i mitten.
Vad föreslår du att jag gör?
Jag är inte rätt person att fråga.
Men om det vore jag, skulle jag prata med Tenet.
Vad jag inte skulle göra är att prata med media.
Några redigeringar, och de kan få dig att låta hur de vill.
Exakt.
Håll dig undan. Det är mitt råd. Håll dig undan.
Hej, är du Tiana Colburn?
Och vem är du?
Arthur Shafer, från delstatens enhet för Medicaid-bedrägerier.
Hur hittade du mig?
Din granne en bit bort sa att du var här hos din mamma.
I det här kvarteret, den röda dörren.
Jag beklagar allt det här.
Det är alla hennes saker.
Hela hennes liv.
Det är fruktansvärt.
Tja... så länge vi är säkra, antar jag.
Får jag ställa några frågor?
Visst. Okej.
Är du sjuksköterska på Memorial?
Ja. Eller jag var det innan sjukhuset stängde.
Arbetade du med dr Anna Pou?
Jag är operationssköterska, så jag jobbade ofta med henne.
Jobbade du med henne efter att sjukhuset översvämmades?
Till en början, men sen lämnade jag sjukhuset. Vilket inte var min plan.
Jag hjälpte en av neonatalpatienterna och hamnade i en helikopter.
Vänta, du...
Jag såg dig på nyheterna.
Du räddade babyn. Det var du.
Ja. Det var jag.
Det var hjältemodigt.
Nej... Jag gjorde bara vad vem som helst skulle göra.
Nej. Det var speciellt, det du gjorde.
Tack.
Förlåt. Öh...
Min dotter dog nyligen på grund av...
Läkarna som vårdade henne hade skrivit ut för höga doser.
Jag beklagar. Det är fruktansvärt.
Ja, jag kan inte låta bli att tänka...
...att om hennes läkare var mer som du, så skulle hon leva nu.
Jag skrev ett nytt recept åt mr Miller.
Så om hans tillstånd förändras,
var snäll och meddela mig. Ring bara min mobil.
Ursäkta mig.
Hallå? -Hallå. Är det dr Pou?
Ja. -Det här är Steven Campanini.
Jag är kommunikationschef på Tenet.
Är du i närheten av en fast telefon?
Jag kan gå till mitt kontor.
Ja, tack. Ring upp mig. Mitt nummer bör synas på din skärm.
Dr Pou. - Jag är på en fast telefon.
Vänta lite. Jag har vår assisterande chefsjurist Audrey Andrews på linjen.
Hej, dr Pou.
Hej. Tack för att ni kontaktar mig.
Givetvis.
Jag förstår att händelserna på Memorial är under utredning.
Ja, det stämmer.
Jag hoppades på lite vägledning och rådgivning.
Dr Pou, det vore till stor hjälp om ni kunde, ur ert perspektiv,
berätta vad som hände på sjukhuset.
Från det att orkanen slog till.
Visst...
Det var en utmaning att tillhandahålla patientvård.
Vi hade bara reservström.
Vi hade ingen luftkonditionering. Jag kan inte ens förklara hur hemskt...
Det var...
LOUISIANA STATE UNIVERSITY CENTRUM FÖR HÄLSOVETENSKAP
Till slut var det bara kaos.
Vi beordrades att evakuera.
Alla försökte ta sig ut.
Dr Pou, jag vill fokusera lite mer specifikt på
vad som hände den femte och slutliga dagen.
Innan vi gör det...
...undrar jag om ni kan förklara
hur ni kommer att ombesörja mitt försvar.
Om det kommer dithän.
Jag kan inte ge er några råd gällande ert försvar.
Ursäkta.
Jag arbetar för Tenet. Inte för individuella läkare.
Jag råder er starkt att skaffa er egen advokat.
Om vi återgår till den morgonen, torsdagen...
Nej.
Nej, jag...
Jag svarar inte på fler frågor innan jag har skaffat en egen advokat. Adjö.
Så vad händer nu? Vad gör vi?
ADVOKAT
New Orleans är en stad, men egentligen är det bara en småstad.
Allt du säger och gör kommer att observeras och analyseras.
Du kan inte prata med nån om vad som hände.
Särskilt inte media. Inga fler intervjuer...
Jag vill inte göra fler intervjuer.
Och även din man, Vince?
Ja, Vince.
Även Vince måste hållas ovetande.
Vad du och jag pratar om stannar mellan dig och mig.
Förstått.
Jag vill bara att du ska veta en sak innan vi går vidare.
Jag gjorde inget fel.
Nej, det vet jag. Jag...
Jag kände till din far.
Han var... Han var en utmärkt läkare.
Nej, ditt anseende är klanderfritt.
Så ska vi bara vänta tills det är förstört?
Nej, vi ska inte bara sitta i försvarsställning här.
Vilket betyder? -Överlåt det åt mig.
Just nu vill jag inte att du oroar dig.
Jag vet att du kommer att oroa dig, men jag lovar dig, Anna,
jag ska ta hand om dig.
Jag är nyfiken, mrs Robichaux,
på varför LifeCares jurister ville att ni skulle prata med oss.
För att jag tror...
...att det som hände, det ni undersöker, dödsfallen...
...inte var olyckshändelser.
Vill ni berätta vad som hände?
Ja, först och främst...
...förhållandena i sjukhuset var...
...fasansfulla.
Jag menar, helt otroliga.
Det var kaos.
Ingen visste vad som pågick.
Vi hade ingen ström i två dagar.
Det var mörkt.
Luften var... som en smältugn.
Stanken av död fanns överallt.
Särskilt den sista dagen.
Jag kallades till ett möte på LifeCare.
Vi ska ta ut alla patienter vi kan.
Så en del kommer inte ut?
Planen är att inte lämna kvar några levande patienter.
Och Emmett Everett, då?
Han är en av våra patienter. Han är vaken. Han är alert.
Jag är inte bekant med alla era patienter. Det är dr Pou. Du borde fråga henne.
Så jag gick och pratade med dr Pou.
Ursäkta. Jag heter Diane Robichaux. Jag är föreståndare för LifeCare.
Vi pratade om Emmett.
Han är förlamad. Väger vad, runt 170 kilo?
Ungefär.
Ja, hur är det med honom?
Han är vaken och medveten, om det är det du menar.
Jag insåg inte att några av patienterna var medvetna.
Jo.
Hur många tror du krävs för att flytta honom?
Jag vet inte. Jag har ingen aning.
Vi skulle få gå ner sju trappor i mörkret.
Tvärsöver sjukhuset, genom hålet i maskinrummet.
Och uppriktigt sagt vet jag inte ens om han får plats.
Sen skulle han köras upp till toppen av parkeringshuset
och buren uppför de smala trapporna till plattan.
Men... Det finns säkert ett sätt.
Det har varit besvärligt...
...med personer som är mycket lättare att hantera.
Förlåt, vad...
Så vad pratar vi om?
Hon sa...
"En del av de här patienterna kommer inte att överleva."
Menade dr Pou att hon skulle ge honom dödshjälp?
Ordet "dödshjälp" användes aldrig,
men jag är tämligen säker på att det är vad som hände honom till slut.
Sa dr Pou vad hennes plan var?
Hon tog mig åt sidan för att frigöra mig från ansvar.
Jag tar fullt ansvar för allt det här.
Jag vill inte att nån oroar sig över att förlora sin licens.
Som om jag brydde mig om det.
Vad hände sen?
Vi lämnade över avdelningen till dr Pou och de två sköterskorna hon hade med sig.
Vet du vilka de två sköterskorna var?
Nej.
Jag kände inte ens dem.
Jag är helt övertygad om att mina patienter blev dödade.
Och trots att jag inte var delaktig...
...så gjorde jag inte nog för att stoppa det.
Så vad tror du?
Hon hörde inte nån beordra dödshjälp åt patienter.
Det kan röra sig om ett missförstånd.
Med tanke på omständigheterna
verkar det sannolikt att dessa kritiskt sjuka patienter helt enkelt dog.
Eller i värsta fall felmedicinerades.
Jag kan bara inte tro att personalen avsiktligt skulle döda patienter.
Jag kan bara inte tro det.
Inte jag heller.
Vi behöver prata med fler från LifeCare och få en bättre bild av vad som hände.
Jag ska se vad jag kan ordna.
Pulsen är stabil.
Mer nedre exponering, tack.
Ja, dr Pou. -Tack.
Omfattande lymfadenopati. Lymfkörtlarna måste avlägsnas.
Uppfattat.
Vakna, Allyson.
Vakna.
Hej. Hur mår du?
Hej, doktorn.
Hej.
Goda nyheter. Vi fick ut allt.
Vi skickar vävnadsproverna till patologen, men jag tror att tumören är borta.
Seriöst?
Du kommer att bli bra.
Är din familj där ute?
Jag underrättar dem.
Ms Mendez, du var chefssköterska för LifeCare?
Det stämmer, ja.
Låt oss gå direkt till morgonen torsdagen den 1 september.
Det var väl er sista dag på sjukhuset?
Ja, det var det.
Vad minns ni av den dagen?
Helikoptrarna.
Och lukten.
Ångorna från helikopterplattan osade inomhus.
Det var överväldigande.
Alltihop påminde mig om nåt jag hade sett på tv en gång.
Vad var det?
The fall of Saigon.
Ms Johnson, vad var ert jobb på LifeCare?
Och det är Kristy, med "K"?
Ja. K-R-I-S-T-Y.
Jag var fysmedicinsk chef vilket betyder att jag övervakade
alla rehabiliterings- och terapiprogram på LifeCare.
Kan ni berätta vad ni minns av den sista dagen,
torsdagen, på sjukhuset?
Vi hade ett möte med Susan Mulderick,
och hon trodde inte att LifeCares patienter skulle överleva.
Sa Mulderick det?
Ja, jag tror det.
Vet ni varför?
Det var fullständigt kaos, och vi hade beordrats att evakuera.
Jag vet inte säkert, men min gissning är
att de inte ville lämna patienter ensamma kvar
att lida i ett övergivet sjukhus, kanske i flera dagar, innan de dog.
Så vad gjorde ni den morgonen?
Det första jag alltid gjorde.
Gick och tittade till patienter.
De såg illa däran ut.
Några var medvetslösa och...
...andra hade fradga ur munnen.
En del andades så som man andas innan man dör.
Det fanns ingen mat.
Inget färskt vatten.
Folk försökte bara ta sig ut.
En. Kan nån ta en?
Jag hjälpte en av mina patienters döttrar Angela McManus att komma med en båt.
Du måste ta dig i säkerhet för din mors skull, okej?
Du måste överleva för henne.
Det var då dr Pou kom...
De här patienterna...
...de lär inte överleva.
Det är otroligt att vi hållit de sjukaste vid liv så här länge.
Beslutet har fattats att ge dödliga doser.
Sa hon specifikt vilka läkemedel?
Hon läste upp dem, men jag var så chockad att jag...
Jag bad henne upprepa och hon upprepade dem och...
Nu kan jag inte...
Morfin var ett av dem.
Vad hände efter det?
Jag hörde Therese Mendez ropa mitt namn.
Hon lät väldigt upprörd.
Kristy. Kom. Vi måste gå tillbaka.
Vi gick till Emmett Everetts rum, för det var där dr Pou var.
Vi får aldrig ut honom.
Vad hände sen?
Hon ville att nån skulle söva honom.
Hörde ni henne säga det?
Bad Pou nån att söva honom?
Ms Johnson.
Hon kan ha gjort det.
Jag är inte säker på om jag hörde det direkt från henne eller nån annan.
Men jag hörde henne säga:
"Ni måste evakuera. Patienterna står under vår vård nu."
Såg ni henne göra nåt med några av era patienter?
När jag gick såg jag henne gå genom korridoren.
Hon såg väldigt nervös ut.
Hon var med två sköterskor.
Såg ni henne ge läkemedel till några av patienterna?
Såg ni nåt annat?
Nej.
Vi gick därifrån.
Mr Nakamaru, som farmaceut den sista dagen,
berättade dr Pou vad planen var?
Hon sa att patienter skulle få dödliga doser.
Hörde ni henne säga att "dödliga doser skulle ges"?
Ordagrant.
Det är vad jag minns.
Vad hände sen?
Jag frågade henne vilka läkemedel hon skulle ge patienterna.
Hon visade mig då flaskor med morfin och Versed,
som är ett kirurgiskt narkosmedel.
Hon bad mig om material,
inkluderande sprutor och flaskor med sterilt saltvatten.
Sterilt saltvatten?
Vi använde det för att ge läkemedel intravenöst
in i patienters blodomlopp.
Så, i egenskap av farmaceut, gav ni henne det hon efterfrågade?
Ja, det gjorde jag.
Såg ni henne eller sköterskorna ge läkemedlen?
MORFIN
Jag såg dem dra upp läkemedlen i sprutorna.
Men jag såg dem inte injicera patienterna. Nej.
Såg ni nåt annat?
Ja, efteråt.
Jag såg dr Pou komma ut ur ett av rummen.
Hon hade lagt sprutorna i en genomskinlig plastpåse.
Sen bad Pou mig om nåt.
Vad var det?
Hon bad mig titta till patienterna...
...och dra lakanen över dem som hade dött.
Tror ni...
I min mening kan man inte dra nån annan slutsats.
Patienterna blev mördade.
Undertexter: Kristina Donnellan