I de fem dagene etter Katrina var tilstanden på det sykehuset...
I alle mine år i medisinyrket...
Jeg har aldri sett noe lignende, noensinne.
Var tilstanden grunnen til at 45 personer døde?
Nei, nei. Det var ikke bare tilstanden.
Det er ikke så enkelt.
Kanskje du kan forklare det.
Under de omstendighetene, og kanskje på grunn av dem,
så ble beslutninger tatt som aldri skulle ha blitt tatt.
Og vi burde prate om det.
BASERT PÅ BOKA AV SHERI FINK
Vi har så vidt begynt å finne ut
hvor mye ødeleggelse USAs verste naturkatastrofe noensinne har forårsaket.
Endelig antall omkomne
kan være flere tusen. -Pasienter blir fraktet ut.
Vi fikk babyen opp til dekket, og så fløy jeg med henne til Baton Rouge.
Det ble verre for folk i Superdomen.
Vi har ikke spist på fem dager.
Det var verre enn i fengsel. Der kunne vi urinere
og gjøre vårt fornødne. Ikke her.
Denne kvinnen mistet sine to barn. Hun vet ikke hvor de er.
Hun vet ikke om de lever eller er døde.
Herr president, dette har gått to uker.
Du må ha fått en oversikt over
én viktig ting som gikk galt de første fem dagene.
Det blir nok tid til å analysere
strukturen av forholdet mellom de forskjellige nivåene i regjeringen.
Jeg tror Kongressen må gjøre det, og vi gjør det også internt,
altså å ta en god titt på beslutningsprosessen.
Kan jeg oppklare noe? -Nei, nei. Ok, takk.
13 DAGER ETTER ORKANEN KATRINA
11. SEPTEMBER 2005
Du er fra New Orleans? -Baton Rouge, faktisk. En time unna.
Hvordan var stormen der? -Ikke som i New Orleans, men...
Bortsett fra røykingen er du i god form. Jeg finner ikke noe galt.
Greit. Takk.
Sånn.
Hei, sir. -Hei.
Vi fant noen bilder da vi støvsugde under setene.
Jeg la dem i passasjersetet. -Flott. Vær så god.
Takk, sir. -Her. Ta det dobbelte.
Butch. -Hei.
Vil du ha noe å drikke? -Nei takk, Emma. Takk.
Hvordan går det?
Hva sa han?
Det er ingenting galt med meg, tydeligvis.
Det er jo bra.
Du... kan ikke bare vi to gå ut og spise i kveld?
Butch... Jeg vil heller bare bli hos familien, om det er greit?
Hva enn du vil.
Hva er planen her?
Du har valget mellom åtte forskjellige gryteretter.
Å. Helvete.
Å gud. Et øyeblikk, Lin.
Arthur Schafer.
Ja, jeg venter.
Ja, sir.
Takk, sir.
Vi...
Vi klarer oss greit. Jepp. Det setter jeg pris på.
Jeg er i Atlanta med familien, men vi kan møtes i overmorgen?
Er det... Nei, ikke noe problem.
Greit. Da ses vi da.
Ja, sir.
Statsadvokaten kan ta deg imot nå. -Takk.
Butch. Godt å se deg. -Deg også, sir.
Hvordan går det med deg?
Ja, du vet. Så bra som det kan gå. Kommer an på dagen.
Jeg vet det godt. Min far gikk bort i mai. Han var 92.
Pleide ham til siste slutt.
Jeg vet det ikke er det samme, men...
Ja.
Uansett.
I de to ukene siden stormen har det vært massevis av saker på TV,
skrekkelige saker, om misbruk som tok sted under autoritetens flagg.
Jeg vil finne ut hva som skjedde.
Virker som alvorlig tjenesteforsømmelse over hele linja.
Konkret så vil jeg se på hva som skjedde på Memorial legesenter.
De fant 45 lik der, vet du.
Jeg hørte det. -Flere enn overalt ellers.
Førtifem døde pasienter. Henger det på greip for deg?
Med et så stort sykehus og gitt omstendighetene,
kanskje 45 pasienter bare døde.
Kanskje ikke.
JUSTISDEPARTEMENTET, LOUISIANA
Juridisk rådgivning?
Ja. -Hei.
Dette er Arthur Schafer fra syketrygdsvindelenheten i Louisiana.
Er du Tenets juridiske rådgiver? -Nei, men jeg er advokat der.
Og hva heter du? -Jim Bowers.
Mr. Bowers.
Vi undersøker hva som skjedde på Memorial sykehus under orkanen
og trenger en liste over de omkomne pasientene,
i tillegg til en kopi av kriseplanen deres.
Ok. Før vi... Kan du forklare målet deres her?
Slik vi forstår det, døde 45 pasienter på sykehuset deres
under orkanen og i kjølvannet av den, og vi må forstå hva som skjedde.
Er du klar over de dødsfallene?
Mr. Schafer, jeg setter pris på om du stiller disse spørsmålene skriftlig.
Skriftlig?
Ok. Men dere har dokumentene?
Som sagt, ta det skriftlig, så svarer vi.
Når tenker du at dere svarer, da?
Så snart vi kan.
Beklager, jeg må ta en telefon. Takk.
Virginia. -Butch.
Hei! Takk for at du tok deg tid.
Hvordan går det med Kevin?
Bare bra. Han mener jeg jobber for mye, som er helt sant.
Ja.
Det var synd å høre om Shelly.
Helt ufattelig.
Takk.
Går det bra med deg og Linda?
Hun er fortsatt med familien sin i Atlanta, og det er...
Det er vanskelig. Det kommer og går i bølger.
Jeg er glad for å være på jobb igjen og fokusere på noe.
Ja.
Hva med deg? Og svindlerne?
De er fortsatt der ute og stjeler en mynt av gangen.
Til de møter deg.
Ja, det er greia. Folk lyver, men tall lyver aldri.
Så, Charles Foti ba meg om å undersøke
dødsfallene på Memorial legesenter i New Orleans.
Jeg leste om det. 45 lik?
Ja. Vi må beskrive hvert av disse dødsfallene.
Det blir mye jobb.
Bare det å finne folk etter stormen blir et mareritt.
Anses de som forbrytelser?
Det er mange dødsfall, men man må se på omstendighetene.
Det var ganske grusomt.
Kan du tenke deg å være lege eller sykepleier midt i det?
Det de gjorde, var utrolig.
Ja, jeg er enig. Men det er et par ting som er litt på skakke.
Jeg ringte en advokat i Tenet.
De eier stedet og endret navnet fra "Baptist".
Jeg ba bare om informasjon, men han begynte å gå rundt grøten.
Han sa jeg måtte fakse ham alt jeg etterlyser skriftlig.
Så fakser han meg masse rart.
Firmaerklæring. Artikler om heroismen til de medisinske arbeiderne.
Og så sier han at han ikke finner noen av de dokumentene jeg ba ham om.
Og så får jeg denne i smug.
Det er fra en LifeCare-advokat.
LifeCare er et firma som styrer en avdeling inne på Memorial.
Et sykehus inne i et sykehus.
"Selv om vi ennå bare begynner å samle inn relevante fakta,
har vi informasjon om at pasientene..." Altså, LifeCare-pasientene som omkom.
"...fikk morfin av legen dr. Anna Pou,
som vi mener ikke er ansatt i LifeCare,
i en periode da det virket som at pasientene ikke kunne evakueres."
Sier de at noen av pasientenes liv kan ha blitt avsluttet?
Hvem er dr. Pou?
Vet ikke ennå. -Vi må finne henne.
Hun jobbet vel på Memorial.
Det hadde hjulpet å få tak i journalene fra LifeCare.
Jeg vet at du er kriminalteknisk revisor,
og det kan være litt mer enn du pleier å ta,
men jeg trenger din analytiske hjerne her.
Dette er som et puslespill med tusen biter
som er ensfarget. -Tygd av en hund.
Nettopp. Så jeg håpte at...
Det hadde vært så fint om du kunne jobbe med meg på dette.
Er det ikke det vi gjør?
Hvordan overlevde dere stormen? Du og mannen din. Huset deres?
Vi bor høyt oppe i terrenget.
Et kvartal var tørt, et annet var under vann, men vi var heldige.
Så godt å høre.
Så, Anna...
Gitt at Memorial ikke skal åpne igjen med det første,
hadde vi blitt glade om du vurderte å jobbe for oss i LSU.
Om du ikke har noe imot å sove i noen netter i uka i Baton Rouge.
Jeg hadde pendlet til Tennessee om jeg fikk jobbe igjen.
Vi er nærmere enn det og har et bedre fotballag.
Det er sant.
Vi mener at du er en av delstatens beste kirurger.
Takk for det.
Når ting roer seg om et par måneder, så kan vi diskutere det.
Nei. Jeg sier ja. Jeg er klar til å starte nå.
Er du?
Ja. Jo da. Ja, jeg vil tilbake på jobb.
Det er mer enn det jeg...
Fantastisk.
Det er fantastisk. -Fint.
Skål for det. Jeg er så glad.
Takk. Jeg er også glad.
God morgen, alle sammen. Jeg er Callie Fredricks fra Tenet.
Takk for at dere kom på jobb i dag for å ringe ut for oss.
På bordet har dere journaloppsummeringer for hver av de omkomne pasientene.
Deres navn står på de som dere har fått tildelt.
Dere har fått instrukspakker?
Ja. -Og igjen,
beskriv det generelt og si aldri hva dere mener selv.
Pårørende er vanligvis sinte, forståelig nok.
De fleste har ikke informasjon om sine kjære, kun det de har sett på nyhetene.
Unnskyld meg.
Har ingen fra Tenet pratet med noen av familiene?
De kan ha prøvd å ringe dem,
men ingen har hatt informasjon å gi dem ennå.
Det viktigste er å fortelle familiene sannheten.
At pasientene kan ha dødd på grunn av mangel på strøm, eller høy temperatur.
Ok? Ok.
Dette er Susan Mulderick.
Jeg er arbeidsleder på Memorial legesenter.
Jeg ringer om din mor, Shirley Broussard.
Endelig. Jeg har prøvd å få tak i folk.
Dessverre, Miss Broussard,
beklager jeg å si at din mor døde på sykehuset
mellom orkanen og evakueringen av pasientene fra sykehuset.
Jeg hadde et rart håp om at hun var...
Å herregud.
Jeg beklager at dette tok to uker.
"Din kjære ble tatt vare på.
Din slektning ble identifisert, svøpt og plassert i kapellet.
Din slektning ble behandlet med verdighet."
Jeg forstår ikke.
Hvorfor ble hun ikke evakuert før stormen?
Det var basert på risikoen for pasienten.
Andre pasienter kom seg ut.
Hva var risikoen?
Jeg beklager. Jeg har ikke konkret informasjon.
Staten hentet din slektning og tok ham til kommunens rettslege.
Dødsårsaken blir funnet, og en dødsattest blir tilgjengelig.
Myndighetene vil så ta kontakt.
Jeg er så lei for det.
Vi er lei for det.
Ha det bra.
Ok. Ha det bra.
Det var noen pasienter som...
KIRURG PÅ MEMORIAL
...var kritisk syke,
og som uavhengig av stormen ikke ønsket å bli gjenopplivet.
Om de døde, så ønsket de at vi lot dem dø på naturlig vis,
og ikke bruke noen heroiske metoder for å gjenopplive dem.
Vi gjorde alt det vi kunne
for å gi den beste behandlingen til pasientene på sykehuset
og gjøre dem komfortable.
Ja, hun gir godt inntrykk.
Kanskje litt for godt.
Virket hun ikke litt for uberørt bare noen dager etter dødsfallene?
Hun er lege. Hun er bare profesjonell.
Tanken om at leger og sykepleiere hadde drept pasientene sine med overlegg
er bare vanvittig.
Ja. Jeg fulgte opp med Tenet om de pasientjournalene.
Og? -De var uklare om hvor de var.
Kanskje vi må skaffe rettsordre, eller true med det.
Jeg har en bedre idé. -Hva da?
Hva om vi tok en tur og besøkte Memorial? Vil du ikke se det med egne øyne?
Og kanskje vi finner journalene selv.
Noe imot om jeg røyker?
Ja, faktisk. Jeg hater lukten på klærne.
Å, husker du da vi kunne røyke på fly?
Jeg husker en gang da jeg var 12 og fløy til California for å dra på Disneyland.
Jeg satt i den røykfrie delen,
som var helt tullete, for jeg inhalerte fortsatt to pakker.
Du dro til Disneyland, i det minste. -Det er sant.
Har du vurdert å slutte?
Jeg tenker på å slutte hele tiden.
PLYNDRERE BLIR SKUTT
Se på det.
Jeg kommer til. Jeg drar det opp.
Bildene viser ikke hvordan det virkelig er.
Som å bli påkjørt av en lastebil. Du tror du vet hvordan det er,
men du vet det ikke med mindre du blir påkjørt av en lastebil.
CAMERON, HVOR ER DU?
MEMORIAL LEGESENTER
SIKKERHETSVAKT
Kan jeg hjelpe dere?
Vi er etterforskere fra delstatens statsadvokat.
Vi må ta en titt inne.
Det skjer ikke.
Unnskyld? -Ikke uten rettsordre eller vernedrakt.
Du har ikke vernedrakt. De har ikke vernedrakt.
Uten vernedrakt og rettsordre får dere ikke komme inn.
Hvem jobber dere for?
Vi har kontrakt med Tenet. De eier sykehuset.
Har du en overordnet?
Jo da. Vil du ringe ham? Han vil si akkurat det samme.
Kom igjen, vi går. -Drittsekk.
Jeg vet om en god restaurant. Da blir turen verdt det.
Hallo?
Dr. Pou? -Ja?
Jeg heter Liz Jarvis. Jeg er produsent hos CNN.
Vi så intervjuet ditt på Channel 2.
Vi hører at delstaten gransker dødsfallene på Memorial.
Vi vil få det medisinske personellets side av saken.
Hallo?
Susan, det er Anna.
Hei, Anna.
Hvordan går det?
Det går fint.
Mannen min Vince og jeg, vi har det bra.
Huset vårt står, så... vi har det bra.
Grunnen til at jeg ringer er...
Hørte du at delstaten gransker Memorial?
Nei, det har jeg ikke hørt.
CNN ringte meg.
De forbereder en sak om mulig aktiv dødshjelp på sykehuset.
De vil høre min side av saken.
CNN? -Jeg vet ikke hva jeg burde gjøre.
Bare vent, så skal jeg... Jeg får noen fra Tenet til å ringe deg.
Ok?
Ok.
Ja, Robert, det er Horace. Har du hørt nyhetene om sykehuset?
Det gjelder pasienten min, Elena Batiste.
Er hun på listen over de døde?
Jeg skrev henne inn for sikkerhets skyld.
Før stormen.
For hun var koblet til elektronisk utstyr. Hun var ikke dødssyk. I det hele tatt.
Etter at jeg dro, var ikke dr. Nadler ansvarlig for hennes pleie...
Hvem tok seg av henne da?
Hvem er det som vet det?
Hallo. -Ewing, det er Anna.
Å, Anna. Går det bra? -Hvor er du?
Jeg har rømt til et hotell i Houston.
Rommet har nydelig utsikt over motorveien og et bilsenter.
Visste du at delstaten undersøker det som skjedde?
Har de tatt kontakt?
Nei, men media har det.
Var det CNN? De vil intervjue meg. -Ja.
CNN prøver å kontakte meg også, men jeg vil ikke ha noe med dem å gjøre.
Hør...
Problemet her når det gjelder medisinsk etikk,
er at folk har alle slags meninger, og jeg vil ikke havne i midten.
Hva burde jeg gjøre, da?
Jeg er ikke den rette å spørre.
Men jeg hadde pratet med Tenet.
Jeg hadde ikke snakket med de mediefolkene.
De kan få deg til å høres ut som den de vil.
Det er riktig.
Gjem deg. Det er mitt råd. Gjem deg.
Hei, er du Tiana Colburn?
Og du er?
Arthur Schafer, fra delstatens syketrygdsvindelenhet.
Hvordan fant du meg?
Din nabo nedi gata sa at du er her hos moren din.
Dette kvartalet, den røde døra.
Jeg beklager alt dette. -Det er alle tingene hennes.
Hele livet hennes.
Det er fryktelig.
Vel... så lenge vi er trygge.
Kan jeg stille deg noen spørsmål? -Ja, det er greit.
Du er sykepleier på Memorial?
Ja. Eller, jeg var det før sykehuset ble lagt ned.
Jobbet du med dr. Anna Pou?
Jeg er kirurgisk sykepleier, så jeg jobbet mye med henne.
Akkurat. Jobbet du med henne etter at sykehuset ble oversvømt?
Først, men så dro jeg. Det var ikke planen min.
Jeg hjalp et av spedbarna og endte opp i et helikopter.
Vent, du...
Jeg så deg på nyhetene.
Du reddet den babyen. Det var deg.
Å ja. Det var meg.
Det var heroisk.
Nei da... Jeg gjorde det alle hadde gjort.
Nei, nei. Det du gjorde var enestående.
Takk.
Beklager...
Datteren min døde nylig på grunn av...
Legene som pleide henne hadde skrevet ut for høy medisindose.
Så leit. Det er forferdelig.
Jeg kan ikke noe for å tenke at
om legene var som deg, så hadde hun levd nå.
Jeg skrev ut ny resept til Mr. Miller. Om tilstanden hans endrer seg,
kan du si ifra til meg? Bare ring meg på mobilen.
Unnskyld meg.
Hallo? -Hallo. Er dette dr. Pou?
Ja. -Dette er Steven Campanini.
Jeg er kommunikasjonsleder for Tenet.
Er du i nærheten av en fasttelefon?
Jeg kan gå på kontoret mitt.
Takk. Og ring meg tilbake. Nummeret mitt er på skjermen din.
OTOLARYNGOLOG
Dr. Pou. -Jeg ringer fra en fasttelefon.
Vent litt. Jeg har vår assisterende juridiske rådgiver,
Audrey Andrews, på linja.
Hallo, dr. Pou.
Hallo. Takk for at du tok kontakt.
Selvsagt.
Jeg forstår det som at hendelsene på Memorial blir gransket.
Det stemmer.
Jeg håpte å kunne få litt hjelp og råd.
Dr. Pou, det hadde hjulpet oss om du kunne, fra ditt perspektiv,
gå gjennom det som skjedde.
Vi begynner med da orkanen inntraff.
Ja, greit...
Så, vi hadde vansker med å gi pasientene pleie, om dere skjønner.
Vi hadde kun elektrisitet fra nødgeneratorene.
Luftanleggene fungerte ikke. Jeg kan ikke forklare hvor ille det var.
Det var...
LOUISIANA DELSTATSUNIVERSITET HELSEVITENSKAPSFAKULTETET
Til slutt var det bare kaos.
Vi fikk ordre om å evakuere.
Alle styrtet for å prøve å komme seg ut.
Dr. Pou, jeg vil konsentrere meg mer konkret om
det som skjedde på den femte og siste dagen.
Før vi gjør det...
...så lurte jeg på om du kunne forklare
hvordan dere skal hjelpe meg med forsvaret.
Om det kommer til det.
Jeg kan ikke gi deg juridiske råd.
Unnskyld?
Jeg jobber for Tenet, ikke for individuelle leger.
Jeg råder deg sterkt til å skaffe egen advokat.
Om vi går tilbake til den morgenen, torsdag...
Nei.
Nei, jeg...
Jeg skal ikke svare på flere spørsmål før jeg skaffer egne advokater. Ha det.
Hva skjer nå? Hva gjør vi?
RICHARD T. SIMMONS JR. ADVOKAT
New Orleans er en by, men den er ganske liten.
Alt du sier vil bli observert og plukket på.
Du kan ikke snakke med noen om det som skjedde.
Ok? Iallfall ikke media. Ingen flere intervjuer...
Jeg vil ikke ha flere intervjuer.
Og selv mannen din, Vince? -Ja, Vince.
Selv Vince må holdes litt utenfor her.
Det du og jeg snakker om blir bare mellom oss.
Jeg skjønner.
Jeg vil du skal vite en ting før vi går videre.
Jeg gjorde ingenting galt. -Nei, jeg vet det.
Jeg kjente til faren din.
Han var... Han var en utmerket lege.
Nei, hør på meg. Ryktet ditt er upåklagelig.
Så hva gjør vi? Venter til det er ødelagt?
Nei, vi skal ikke bare være på defensiven.
Hva? -Overlat det til meg.
Ikke bekymre deg foreløpig.
Jeg vet du vil bekymre deg, men jeg lover deg, Anna...
Jeg skal ta vare på deg.
Mrs. Robichaux, jeg lurer på
hvorfor LifeCares advokater ville at du skulle prate med oss.
Fordi jeg tror...
...at det som skjedde, det dere undersøker, de dødsfallene...
...ikke var tilfeldige.
Vil du si hva som skjedde?
Først og fremst... så var omstendighetene på sykehuset...
...forferdelige.
Det var helt ufattelig.
Det var kaos.
Ingen visste hva som foregikk.
Det var ikke strøm i to dager.
Det var mørkt.
Luften var... som en fyrovn.
Stanken av død var overalt.
Spesielt den siste dagen.
Jeg ble tilkalt til et møte på LifeCare.
Vi får ut alle så godt vi kan.
Er det noen som ikke får kommet seg ut?
Planen er å ikke etterlate noen levende pasienter.
Hva med Emmett Everett? Han er en av våre pasienter.
Han er våken. Han responderer.
Jeg kjenner ikke alle pasientene dine. Det er dr. Pou. Du burde spørre henne.
Så jeg gikk og pratet med dr. Pou.
Unnskyld. Diane Robichaux.
Jeg styrer LifeCare her. -Hei.
Vi snakket om Emmett.
Han er paralysert. Veier rundt 170 kg? -Omtrent.
Hvordan går det med ham? -Han er bevisst og våken.
Jeg visste ikke at noen av dem var våkne.
Ja.
Hvor mange trenger vi for å flytte ham? -Jeg vet ikke. Jeg aner ikke.
Vi hadde måttet gå ned trappa. Sju etasjer i mørket.
På andre siden av sykehuset, gjennom maskinrommet.
Jeg vet ikke om han hadde fått plass.
Så måtte han bli kjørt til parkeringsgarasjen
og båret opp trappa til dekket.
Vel... Det må finnes en måte.
Det har vært vanskelig...
...med folk som er enklere å håndtere.
Unnskyld, hva...
Hva er det snakk om her?
Hun sa...
"Noen av disse pasientene vil bare ikke overleve."
Mente dr. Pou at hun skulle gi ham aktiv dødshjelp?
"Aktiv dødshjelp" ble aldri ytret,
men jeg er sikker på at det var det som skjedde med ham til slutt.
Sa dr. Pou... Sa hun hva planen hennes var?
Hun sa jeg slapp alt ansvar.
Jeg tar ansvar for alt her.
Jeg vil ikke at folk skal være redde for å miste lisensen.
Som om jeg brydde meg om det.
Hva skjedde så?
Vi ga etasjen over til dr. Pou og de to sykepleierne hun hadde med seg.
Vet du hvem disse sykepleierne var?
Nei.
Jeg kjente dem ikke.
Jeg tror oppriktig at pasientene mine ble drept.
Og selv om jeg ikke tok del i det...
...gjorde jeg ikke nok for å stoppe det.
Så, hva tror du?
Jeg tror at hun ikke hørte noen gi ordre om aktiv dødshjelp.
Det kan være en misforståelse.
Med tanke på omstendighetene,
så virker det som at disse akutte pasientene bare døde.
Eller fikk feil medisin, i verste fall.
Jeg tror bare ikke at personalet hadde drept pasienter med vilje.
Jeg kan ikke fatte det. -Ikke jeg heller.
Vi må prate med flere fra LifeCare. Begripe hva som skjedde.
Jeg skal prøve å ordne noe.
PP er stabilt.
Lavere eksponering, takk.
Ja. -Takk.
Alvorlig adenopati. De knutene må også vekk.
Ok.
Våkn opp, Allyson.
Våkn opp.
Hei. Hvordan går det?
Hei, doktor.
Hei.
Godt nytt. Vi fikk ut hele svulsten.
Vi sender prøver til patologi, men jeg tror ikke det er mer svulst igjen.
Mener du det?
Du vil klare deg fint.
Er familien din utenfor?
Jeg sier ifra.
Ms. Mendez, du var sykepleiersjef i LifeCare?
Det stemmer, ja.
La oss hoppe til torsdag morgen, den 1. september.
Det var din siste dag på sykehuset, sant?
Ja, det var det.
Hva husker du om den dagen?
Helikoptrene.
Og lukta.
Stanken fra dekket kom inn i bygget.
Det var overveldende.
Hele greia minte meg om noe jeg hadde sett på TV en gang.
Hva var det?
The Fall of Saigon.
Ms. Johnson, hva var din jobb på LifeCare?
Og det er Kristy med K? Er det...
Ja. K-R-I-S-T-Y.
Jeg var fysisk medisinsjef, som betyr at jeg overså
alle rehabiliterings- og terapiopplegg på LifeCare.
Kan du si hva du husker om den siste dagen,
torsdagen, på sykehuset?
Vi hadde møte med Susan Mulderick.
Hun mente LifeCares pasienter ikke ville overleve.
Sa Mulderick det? -Ja, jeg tror det.
Vet du hvorfor?
Det var helt kaotiske omstendigheter, og vi fikk ordre om å evakuere.
Jeg vet ikke dette helt sikkert,
men de ville ikke la pasienter være etterlatt alene
for å lide på et forlatt sykehus i flere dager før de døde.
Hva gjorde du den morgenen?
Det første jeg alltid gjorde.
Gikk og så til pasientene.
De så ille ut.
Noen hadde svimt av, og...
...andre frådet om munnen.
Noen pustet slik man puster like før man dør.
Det var ikke mat. Ikke ferskt vann.
Folk ville bare komme seg ut.
Én. Kan noen ta én?
Jeg hjalp datteren til en pasient, Angela McManus, opp i en båt.
Du må komme deg et trygt sted for moren din, ok?
Du må overleve for henne.
Det var da dr. Pou kom...
Disse pasientene...
De vil nok ikke overleve.
Utrolig at vi holdt de sykeste i live så lenge.
Avgjørelsen er tatt om å gi dem dødelige doser.
Nevnte hun en medisin?
Hun ga oss en liste, men jeg var så sjokkert, jeg...
Jeg ba henne om å gjenta, og hun gjorde det, og...
Jeg vet ikke...
Morfin var en av dem.
Hva skjedde etter det?
Jeg hørte Therese Mendez rope på meg.
Hun hørtes opprørt ut.
Kristy. Kom igjen. Vi må tilbake.
Vi gikk på rommet til Emmett, der dr. Pou var.
Vi kan ikke få ham ut.
Hva skjedde så?
Hun ville at noen skulle bedøve ham. -Hørte du henne si det?
Ba Pou noen om å bedøve ham?
Ms. Johnson.
Det kan hende.
Jeg vet ikke om jeg hørte det direkte fra henne eller andre.
Men jeg hørte henne si:
"Dere må evakuere. Vi tar oss av pasientene nå."
Så du henne gjøre noe mot noen av pasientene dine?
Da jeg dro, så jeg henne gå ned gangen.
Hun så nervøs ut.
Hun var med to sykepleiere.
Så du henne gi medisin til noen pasienter?
Så du noe mer?
Nei.
Vi dro.
Mr. Nakamaru, som farmasøyten den siste dagen,
sa dr. Pou til deg hva planen ville være?
Hun sa at pasientene skulle få dødelige doser.
Du hørte henne si "dødelige doser blir gitt"?
Nøyaktig de ordene. -Det er det jeg husker.
Hva skjedde så?
Jeg spurte hva slags medisin hun skulle gi pasientene.
Da viste hun meg ampuller med morfin og Versed,
som er et kirurgisk bedøvelsesmiddel.
Hun ba meg om utstyr,
inkludert sprøyter og ampuller med sterilt saltvann.
Sterilt saltvann?
Det brukes til å føre medisiner gjennom katetre og inn i blodomløpet.
Som farmasøyt, ga du henne det hun ba om?
Ja, det gjorde jeg.
Så du henne eller sykepleierne gi medisiner til noen?
MORFIN
Jeg så dem fylle sprøyter med medisin.
Men jeg så dem ikke gi pasienter sprøyte. Nei.
Så du noe annet?
Ja, i etterkant.
Jeg så dr. Pou komme ut av et av rommene.
Hun hadde lagt sprøytene i en gjennomsiktig plastpose.
Så spurte Pou meg om noe.
Hva var det?
Hun ba meg om å se til pasientene...
...og dra lakenet over de som hadde dødd.
Du tror...
Jeg mener at det ikke er andre konklusjoner man kan trekke.
De pasientene ble drept.
Tekst: Ekaterina Pliassova