A Katrina levonulása után a kórházban eluralkodó állapotok...
Az orvoslásban töltött éveim alatt...
még soha nem találkoztam ilyesmivel.
Ezzel arra céloz,
hogy a 45 ember haláláért a körülmények tehetők felelőssé?
Nem, nem, nem. Nem csupán a körülmények.
Nem ennyire egyszerű.
Talán akkor magyarázza meg!
Nos, azon körülmények között, és vélhetően azoknak köszönhetően,
olyan döntések születtek, melyeket soha nem lett volna szabad meghozni.
És erről muszáj beszélnünk.
Gázolj bele a vízbe
ÖT NAP A KÓRHÁZBAN
Gázolj bele a vízbe, gyermekem
Gázolj bele a vízbe
Gázolj bele a vízbe, gyermekem
Gázolj bele a vízbe
Az Úr felkavarja majd a vizet
Lement valaki a folyóhoz
Lement valaki a folyóhoz, Uram
Lement valaki a folyóhoz
Lement, hogy imádkozzon
Ó
Gázolj bele a vízbe
Gázolj bele a vízbe, gyermekem
SHERI FINK MŰVE NYOMÁN
Gázolj bele a vízbe
Az Úr felkavarja majd a vizet
45 HALOTT
Csak most kezdjük felmérni, hány emberéletet követelt
és milyen károkat okozott az USA legpusztítóbb természeti katasztrófája.
Az áldozatok pontos számát egyelőre nem ismerjük,
de több ezerre rúghat. - Könyörgöm!
Elsőként a legbetegebbeket viszik el.
Felvittük a babát a helikopterleszállóra,
és én is elrepültem vele Baton Rouge-ba.
Romlanak a körülmények a Superdome-ban.
Vagy öt napja ettem utoljára.
Rosszabb volt, mint a sitten. Ott legalább van hová vizelni,
meg hasonlókat végezni. Itt nem volt semmi.
Ez a nő két gyermekét vesztette el.
Azt sem tudja, élnek-e.
Ők sem tudják, mi van az anyjukkal.
Elnök úr... - Utolsó kérdés.
...már két hete volt.
Bizonyára határozott elképzelése van
legalább egy kritikus dologról, ami az első öt napban csődöt mondott.
Rengeteg időnk lesz még elemezni,
hogyan épült fel a kormányzati szintek közti viszony.
Szerintem a Kongresszusnak... A Kongresszus dolga,
és nekünk is ezt kell tennünk,
átgondolni a döntéshozó folyamatot.
Elnök úr, egy dolgot tisztázhatnánk?
Nem, nem. Köszönöm!
13 NAPPAL A KATRINA HURRIKÁN UTÁN
2005. SZEPTEMBER 11.
Maga New Orleans-i, ugye?
Inkább Baton Rouge-i. Egyórányira van.
Milyen volt ott a vihar?
Összehasonlíthatatlan azzal, ami New Orleansban volt...
A dohányzástól eltekintve jó egészségnek örvend.
Nem találtam semmi problémát.
Oké. Kösz, doki.
Meg is vagyunk.
Uram! - Üdv!
Találtunk pár fotót az ülés alatt.
Az anyósülésre tettem őket. - Köszönöm. Remek. Ez a magáé.
Köszönöm, uram. - Vegye el a másikat is!
Butch. - Szia!
Kérsz valamit inni? - Nem, kösz, Emma. Kösz, drágám!
Uraim, mindenki megvan?
Mit mondott?
Hogy kutya bajom. Ami nyilvánvaló.
Az a jó.
Figyelj... mit szólnál, ha kettesben vacsoráznánk?
Butch... maradnék a családdal, ha nem baj.
Ahogy akarod.
Milyen a felhozatal?
Nincs olyan rakott húsos kaja, amiből ne lenne itt egy tállal.
Ó, baszki!
Francba! Egy... Egy pillanat, Lin!
Arthur Schafer.
Persze, tartom.
Igen, uram.
Köszönöm, uram.
Nos...
Megvagyunk, uram. Igen.
Nagyon köszönöm.
Atlantában vagyok a családdal, de holnapután beugorhatok.
Ez így... Nem, dehogyis. Nem gond.
Remek. Akkor megyek majd.
Igen, uram!
Az államügyész úr várja.
Köszönöm.
Örülök, hogy látom, Butch. - Én is, uram.
És hogy vannak?
Hát, tudja... Nap mint nap más. De a körülményekhez képest jól.
Tudom, milyen ez. Az én apám májusban ment el, 92 évesen.
Végig mi ápoltuk.
Tudom, nem teljesen ugyanaz, de...
Igen.
Szóval...
Két héttel vagyunk a vihar után,
és a tévé olyan sztorikkal van tele,
amiket a hatóság álcája alatt követtek el egyesek. Rémes dolgokkal.
Na mármost én nagyon szeretném megtudni, mi történt.
Úgy tűnik, szinte mindenütt súlyos kötelességmulasztás merült fel.
Engem főleg a Memorial kórházban történtek érdekelnek.
Hallotta, hogy 45 holttestet találtak ott?
Igen, tudok róla. - Többet, mint bárhol másutt.
Negyvenöt halott páciens.
Összeáll ez a kép magának?
Hát, egy ekkora kórházban az ismert körülmények hatására
45 beteg szervezete feladta a küzdelmet.
Vagy nem.
LOUISIANA ÁLLAMI IGAZSÁGÜGY
A jogtanácsosi irodával beszélek?
Parancsoljon! - Üdv!
Arthur Schafer vagyok Louisiana állam tb-visszaéléseket vizsgáló egységétől.
Maga a Tenet jogi képviselője?
Nem, de a jogtanácsosi irodában dolgozom.
Pazar. Hogy hívják magát? - Bowers. Jim Bowers.
Nos, Mr. Bowers,
az van, hogy kivizsgáljuk, mi is történt a Memorial kórházban a Katrina alatt.
Ehhez kellene nekünk egy lista az ott elhunyt betegekről,
megy egy másolat a katasztrófavédelmi tervükről.
Oké. Mielőtt bele... Megtudhatom, mik a szándékai a vizsgálattal?
Úgy tudjuk, a Katrina alatt, illetve utána a kórházukban
45 beteg exitált, és tudni szeretnénk, hogy mi történt.
Van erről tudomása? A halálozásokról?
Mr. Schafer,
megköszönném, hogy ha bármiféle kérdése van,
azt írásban tenné fel.
Szóval írásban?
Jó, legyen! De megvannak a kért adatok?
Mint mondtam, írásban kérjük a kérdéseket, és válaszolunk.
Mégis mikor várható a válasz?
A lehető leghamarabb.
Elnézést, keresnek a másikon! Viszhall!
Virginia. - Butch.
Kösz, hogy időt szakítasz rám.
Kevin hogy van?
Jól. Panaszkodik, hogy túl sokat dolgozom, ami persze igaz is.
Hát, ja.
Őszinte részvétem Shelly miatt.
El sem tudom képzelni.
Kösz.
Hogy bírjátok Lindával?
Ő még mindig Atlantában van a családdal, és... hogy mondjam...
Szóval, kemény. Hullámokban tör rám.
Kifejezetten örülök a melónak. Van mire koncentrálni.
Hát, ja.
Veled mi van? Mi van a táppénzcsalókkal?
Ó, megy a mutyi rendesen.
Amíg le nem csapsz.
Ez a lényeg. Az emberek hazudnak, a számok viszont makacs dolgok.
Charles Foti felkért, hogy nézzek utána...
a New Orleans-i Memorial kórházból jelentett halálozásoknak.
Láttam az újságban. Negyvenöt holttest?
Aha. Mindegyikről jelentést kell írnunk.
Az jó sok meló.
A vihar után szanaszét reppenő embereket rémálom lesz összeszedni.
Bűncselekményként kezeled őket?
A 45 halott sok, de a körülményeket is figyelembe kell venni.
Szörnyű, mi lehetett abban az épületben.
El tudod képzelni, milyen lehetett az orvosoknak, ápolóknak?
Elképesztő melót végeztek.
Egyetértek.
De pár dolog akkor sem kóser.
Felhívtam a Tenet egyik jogtanácsosát.
Ők vették meg a kórházat. Le is cserélték a nevét „Baptistáról.”
Tök átlagos információkat kértem, erre feljött egy fal.
Faxoljam el a kéréseimet, mondta. Jó.
Erre visszaküld mindenféle más dolgot.
Vállalati állásfoglalást. Újságcikket a hősiesen küzdő stábról.
Aztán kiböki, hogy nincsenek meg a páciensek aktái,
amiket eleve kértem.
Aztán az asztalomon landolt ez.
Ezt a... Egy LifeCare nevű cég ügyvédje küldte.
A LifeCare ugyanis... ez is egy cég, a Memorial épületében működnek ők is,
egy kórház a kórházban. Mint egy matrjoska baba.
„Bár a releváns információk összegyűjtése még folyik,
bizonyosnak tűnik, hogy a pácienseknek...”
mármint azoknak, akik meghaltak a LifeCare páciensei közül,
„...dr. Anna Pou morfiuminjekciót adott be.
Tudomásunk szerint a doktornő nem állt a LifeCare alkalmazásában,
amikor úgy tűnt, hogy a pácienseket nem lehet a kórházból elszállítani.”
Arra céloznak, hogy bizonyos betegeik életét kioltották?
Ki ez a dr. Pou?
Még nem tudom. - Hát, akkor keressük meg!
Gondolom, a Memorial alkalmazottja.
És sokat segítenének a LifeCare-betegek aktái is.
Virginia, tudom, hogy könyvvizsgáló vagy,
és általában nem ilyen ügyekkel foglalkozol,
de nagy szükségem lenne az analitikus gondolkodásodra.
Olyan ez az ügy, mint egy 1000 darabos puzzle,
egyszínű darabokból. - Amit a kutya is megrágott.
Pontosan. Szóval, abban reménykedtem...
Óriási lenne, ha együtt dolgozhatnánk ezen az ügyön.
Hát már nem azt csináljuk?
Sikerült megúszni a vihart? A férjének is? A házban sem esett kár?
A város északi részén, magaslaton áll.
Egy utca víz alatt, a másik nem, és hát szerencsénk volt.
Örömmel hallom.
Nos, Anna, szóval...
mivel a Memorial mostanában nemigen nyit ki,
nagyon szeretnénk, ha átjönne az egyetemi kórházba.
Ha nem bánja, hogy hetente pár éjszakát Baton Rouge-ban kell töltenie.
Bejárnék én Tennessee-be is, ha végre megint dolgozhatnék.
Hát, mi közelebb vagyunk, és az egyetemi focicsapat is jobb.
Két nyomós érv.
Mind azt valljuk, maga a legjobb sebész az államban.
Köszönöm, hogy ezt mondja.
Megvárjuk, hogy csillapodjanak a dolgok, pár hónap, és megbeszéljük.
Nem, nem. Igent mondok, most rögtön.
Ez komoly?
Igen. Hogyne. Dolgozni akarok.
Erre nem is számíthattam...
Csodás hír!
Egyszerűen pompás! - Jó.
Er... Erre igyunk! Nagyon örülök.
Köszönöm, én is.
Jó reggelt mindenkinek! Callie Fredricks vagyok a Tenettől.
Köszönöm, hogy ilyen messze eljöttek, és csatlakoznak a telefonos csapathoz.
Az asztalon vannak az információs lapok,
minden elhunyt beteghez tartozik egy.
A nevük rajta van a beteglapokon.
Mindenki képben van a mondandó kapcsán?
Igen, hölgyem.
Csak a biztonság kedvéért:
általánosságokat mondjanak, a véleményüket tartsák meg maguknak!
A hozzátartozók általában dühösek, ami cseppet sem meglepő,
a legtöbbjük semmit nem tud a szeretteikről,
csak amit a tévében láttak.
Elnézést!
A Tenettől senki nem hívta fel a hozzátartozókat?
Akadt, aki betelefonált,
de senkinek nem állt rendelkezésére az információ.
Az a legfontosabb, hogy az igazat mondják!
Azt, hogy a halálukat az áramszünet vagy a hőség okozhatta.
Érthető? Jó.
Susan Mulderick vagyok.
Osztályvezetőként dolgozom a Memorial kórházban,
és az édesanyja, Shirley Broussard miatt hívom.
Na végre! Magukat képtelenség elérni!
Sajnálattal közlöm, Miss Broussard,
hogy az édesanyja elhunyt a kórházban
a hurrikán levonulása és az épület evakuálása közti napokban.
Furcsa, reménykedtem, hogy...
Istenem!
Sajnálom, hogy két hétbe telt értesíteni.
„Szerettjéről végig gondoskodtunk.”
„Hozzátartozóját azonosították, a holttestét a kápolnában helyezték el.”
„Szerettjéről végig méltósággal gondoskodtunk.”
Nem igazán értem.
Miért nem szállították el a vihar előtt?
Túl kockázatosnak ítélték meg.
Mások kijutottak.
Miféle kockázatról beszél?
Sajnálom, ez az információ nem áll rendelkezésemre.
A hozzátartozóját átszállították a megyei halottkémhez.
Ott állapítják meg a halál pontos okát, és...
kiállítják a halotti bizonyítványt.
A hatóságok majd keresik önöket.
Őszinte részvétem.
Viszhall!
Oké. Viszhall!
Akadtak a kórházban olyan betegek...
A MEMORIAL KÓRHÁZ SEBÉSZE
...akik válságos állapotban voltak,
és „nem újraéleszthető” kérést nyújtottak be az ellátó szervekhez.
Azaz halál esetén hagyni kell, hogy a természet végezze a dolgát,
és nem kell semmiféle hősies... erőfeszítés az újraélesztésükhöz.
Lehetőségeinkhez mérten mindent megtettünk,
hogy a kórház betegei a lehető legjobb ellátást kapják,
és megkönnyítsük az életüket.
Tökéletes válasz.
Talán túl tökéletes is.
Nem tűnik túl érzéketlennek pár nappal a rengeteg halálozás után?
Orvos. Profi.
Ez az „orvosok és nővérek gyilkolásznak a kórházban” duma
óriási ökörségnek tűnik.
Ismét rákérdeztem a Tenetnél a hiányzó betegaktákra.
És?
Mellébeszéltek.
Ideje bírósági végzést kérnünk, vagy legalábbis kilátásba helyezni.
Van egy jobb ötletem. - Éspedig?
Miért nem megyünk el a kórházba?
Nem akarod megnézni magadnak?
Ha szerencsénk van, még aktákat is találhatunk.
Figyu, baj, ha rágyújtok?
Eléggé. Rühellem, ha cigiszagú a ruhám.
Emlékszel még arra az időre, amikor a repülőn is lehetett cigizni?
Lehettem úgy 12 éves,
és Kaliforniába repültem, Disneylandbe.
A nemdohányzó szakaszban ültem,
ami nevetséges parasztvakítás, mert vagy kétdoboznyi füstöt nyeltem.
De legalább Disneylandbe mentél.
Mondjuk, ez igaz.
Soha nem akartál leszokni?
Ó, dehogynem. Állandóan eszembe jut.
A FOSZTOGATÓKAT LELÖVIK
Azt nézd meg!
Én elérem. Felhúzom, jó?
A képek nem adják vissza a valóságot.
Mint amikor beléd jön egy kamion.
Azt hiszed, tudod, milyen,
de csak akkor tudod meg, amikor már beléd jött.
HOL VAGY CAMERON?
MEMORIAL KÓRHÁZ
BIZTONSÁGI SZOLGÁLAT
Segíthetek?
Az államügyészi hivatal nyomozói vagyunk.
Körbenéznénk odabent.
Az ki van zárva.
Elnézést, hogy? - Házkutatási parancs és védőruha kell.
Magán sincs védőruha. Rajtuk sincs.
Házkutatási parancs és védőruha nélkül nem mennek be.
Kinek az alkalmazottjai?
A Tenet szerződött le a céggel. Övék a kórház.
Van főnöke is?
Hogyne. Persze hogy van. Felhívja?
Ő is ezt fogja mondani.
Hát, akkor menjünk! - Seggfej.
Tudok egy jó éttermet. Messze van, de megéri.
Halló?
Dr. Pou? - Igen, tessék.
Liz Jarvis vagyok, a CNN egyik producere.
Láttam az interjút, amit a Channel 2-nek adott.
Úgy tudjuk, a hatóságok vizsgálják a Memorial kórházbeli halálozásokat.
Szeretnénk meghallgatni a történetet egy orvos oldaláról is.
Halló?
Susan, Anna vagyok.
Szia, Anna!
Hogy vagy?
Hát... megvagyunk.
A férjem, Vince és én... jól elvagyunk.
A házban nem esett kár, szóval... nekünk... nincs bajunk.
Szóval, azért hívtalak...
Hallottad, hogy vizsgálják a kórházban történteket?
Nem, semmi ilyesmiről nem tudok.
A CNN most hívott.
A kórházban sejtett eutanáziáról szóló riporton dolgoznak.
Kérték, mondjam el, én mit tapasztaltam.
A CNN?
Nem igazán tudom, mit kéne tennem.
Ne csinálj semmit, én majd...
Szólok a Tenetnek, hogy keressenek meg.
Oké?
Oké.
Szia, Robert, itt Horace.
Hallottad, mi van a kórházzal?
Nos, az egyik betegemről, Elena Batiste-ről van szó.
Rajta van az elhunytak listáján?
Elővigyázatosságból vettem fel.
Még a vihar előtt.
Mert elektronikus berendezésen volt.
De semmiféle halálos betegsége nem volt. Nem volt végső stádiumban.
Miután elmentem, nem dr. Nadler vette át?
Akkor meg ki?
Akkor ki tudja?
Halló! - Ewing, itt Anna.
Ó, Anna! Jól vagy? - Hol vagy most?
Egy hotelbe költöztem, Houstonba.
A szobámból csodás kilátás nyílik az autópályára és egy bevásárlóközpontra.
Tudtad, hogy vizsgálják a kórházban történteket?
Téged nem hívtak?
A hivatalos szervek nem, bezzeg a média...
A CNN keresett? Engem interjúra kértek fel.
Igen.
A CNN engem is keres, de nem foglalkozom a fajtájukkal.
Nézd...
Ha az egészet az orvosi etika oldaláról közelítjük meg,
mindenkinek megvan a maga véleménye.
Nem akarok a szarvihar közepén állni.
Szerinted én mit csináljak?
Hát, ezt tuti nem tőlem kell megkérdezned.
De én a helyedben beszélnék a Tenettel.
És semmiképpen nem beszélnék a médiával.
Bármit mondasz, úgy vágják össze, ahogy nekik jó.
Ebben igazad van.
Bújj el! Ez az én tanácsom. Bujkálj!
Maga Tiana Colburn?
És maga?
Arthur Schafer vagyok, az állami tb-visszaéléseket vizsgáló egységtől.
Hogy talált meg?
A szomszédja mondta, hogy az anyja házánál van.
Meg hogy a vörös ajtós ház az.
Nagyon sajnálom, ami történt.
Ez mind az ő holmija.
Az egész élete itt van.
Szörnyű, hallja.
Hát... mi legalább megúsztuk.
Válaszolna pár kérdésre?
Persze.
A Memorialban dolgozik ápolóként, igaz?
Igen Azaz dolgoztam, mielőtt bezárták.
Együtt dolgozott dr. Anna Pou-val?
Sebészeti asszisztens vagyok. Ja, sok műtétünk volt közösen.
Értem. És akkor is vele dolgozott,
amikor a kórházat elöntötte a víz?
Eleinte. Míg ki nem vittek. Amit én speciel nem kértem.
Az egyik újszülöttet ápoltam, és kimentett a helikopter.
Egy pillanat...
Magát láttam a tévében.
Megmentette a babát! Maga volt az.
Ja, én.
Maga egy hős.
Ugyan... Tettem, amit mindenki.
Nem, nem. Amit maga csinált, az különleges.
Köszönöm!
Ne haragudjon!
A lányom mostanában hunyt el, mert...
Az orvosai elrontották a gyógyszeradagját.
Nagyon... Részvétem. Rémes.
Nem tehetek róla, de eszembe jut...
hogyha az orvosai olyanok lettek volna, mint maga, még élne.
Írtam új receptet Mr. Millernek.
Ha változás áll be az állapotában,
értesítsenek, jó? Tudják a mobilom számát.
Elnézést!
Halló? - Halló! Dr. Pou?
Igen. - Itt Steven Campanini.
A Tenet kommunikációs igazgatója vagyok.
Van a környékén vonalas telefon?
Az irodámban. Menjek oda?
Igen, kérem! Hívja azt a számot, amit a kijelzőn lát!
DR. ANNA POU FÜL-ORR-GÉGÉSZ
Dr. Pou. - Igen, vonalasról.
Várjon, itt van velünk a helyettes jogtanácsosunk,
Audrey Andrews is! Kihangosítom.
Üdv, dr. Pou!
Helló! Köszönöm, hogy hívtak.
Hogyne.
Úgy tudom, vizsgálatot indítottak a Memorialban történtek ügyében.
Igen, így van.
Tanácsra és iránymutatásra lenne szükségem.
Dr. Pou, nagyon sokat segítene, ha megismerhetnénk az ön álláspontját.
Elmesélné, mi történt a kórházban?
Mondjuk, onnantól, hogy a vihar lecsapott.
Persze, nos...
Nem nagyon lehetett ellátni a betegeket.
Mint tudják, csak a generátorok működtek.
Nem működött a légkondicionálás. Rémes volt.
Mintha...
LOUISIANA ÁLLAMI EGYETEM EGÉSZSÉGTUDOMÁNYI KÖZPONT
A végére káoszba fulladt minden.
Köteleztek minket a kórház kiürítésére.
Mindenki igyekezett kijutni.
Dr. Pou, konkrétan
az utolsó, ötödik nap érdekelne.
Mielőtt belevágnék...
elmondanák, kérem,
hogy látják majd el a védelmemet?
Már ha esedékes lesz.
A képviseletét illetően nem adhatok tanácsokat.
Hogy érti?
Én a Tenetet képviselem, nem az egyes orvosokat.
Sőt, azt tanácsolom, hogy fogadjon egy ügyvédet.
És most ha visszatérhetnénk a csütörtök reggeli...
Nem.
Nem, nem, én...
Addig semmire nem válaszolok,
míg nem beszélek egy ügyvéddel. Viszhall!
Mi a következő lépés? Mi a teendő?
RICHARD T. SIMMONS JR ÜGYVÉDI IRODÁJA
New Orleans nagyvárosnak tűnik, pedig nagyon nem az.
Bármit mond és tesz, górcső alá veszik.
Senkinek nem beszélhet arról, mi történt.
Rendben? Kiváltképp nem a médiának. Az interjúkat felejtse el...
Eszem ágában sincs a sajtóval beszélni.
És a férjének sem kellene, Vince-nek hívják, ugye?
Igen, Vince.
Egyelőre Vince-t sem kéne beavatni.
Amiről mi ketten beszélünk, az kettőnk közt marad.
Értettem.
Egy dolgot tisztáznék, mielőtt folytatnánk.
Semmi rosszat nem tettem.
Tudom, tudom. Tudom. Én...
Hallottam az apjáról.
Ő... kiváló orvos volt.
A maga reputációja kikezdhetetlen.
Mi a következő lépés? Vagy ülünk tétlenül?
Nem, nem védekezésre rendezkedünk be.
Ez mit jelent? - Bízza csak rám!
Egyelőre nincs oka az aggodalomra.
Tudom, hogy így aggódni fog, de ígérem, Anna,
nálam jó kezekben lesz a sorsa.
Furdal ám a kíváncsiság, Mrs. Robichaux,
miért akarták a LifeCare ügyvédjei, hogy beszéljen velünk.
Mert én úgy vélem...
ami történt... a halálozások, amiket vizsgálnak...
nem a véletlen művei voltak.
Elmesélné, mi történt?
Először is...
a kórházban uralkodó körülmények...
rémesek voltak.
Felfoghatatlan, ami ott zajlott.
Totál káosz.
Senki nem tudta, mi történik.
Két napja nem volt áram.
Koromsötét volt minden.
A levegő... mint egy kemencében.
A halál bűze lengte be a folyosókat.
Különösen az utolsó napon.
Felhívtak egy megbeszélésre a LifeCare-be.
Minden beteget kiviszünk, akit csak lehet.
Azaz... Lesznek olyanok, akik maradnak?
A terv az, hogy élő beteget nem hagyunk a kórházban.
Mi lesz Emmett Everett-tel?
Ő is a betegünk.
Eszméleténél van. A tudata tiszta.
Nem ismerem minden betegüket. Ott van dr. Pou.
Tőle kérdezze!
Beszéltem hát dr. Pou-val.
Elnézést! Diane Robichaux vagyok.
Én vezetem a LifeCare-t itt. - Üdv!
Emmettről volt szó.
Lebénult. Nyom vagy 170 kilót.
Nagyjából.
Aha, és hogy van?
Eszméleténél van, a tudata tiszta, ha erre gondol.
Nem tudtam, hogy maradt még ilyen beteg a kórházban.
Maradt.
Hány ember kellene, hogy levigyük?
Én... Nem tudom. Gőzöm sincs.
Lépcsőn kell levinni. Hét emelet koromsötétben.
Keresztül a kórházon, át a lyukon a falban, be a gépterembe.
Őszintén szólva, kétlem, hogy átférne.
Aztán kocsival fel a garázs tetejére,
és a keskeny vaslépcsőn fel a helikopterhez.
Hát... Valahogy csak meg lehet oldani.
Kínlódás volt azokkal is...
akiket sokkal könnyebb volt mozgatni.
Elnézést, mire...
Mire célozgat?
Azt mondta...
„Néhány beteg egyszerűen nem fogja túlélni.”
Említette dr. Pou, hogy eutanáziát akar alkalmazni?
Az „eutanázia” szó nem hangzott el egyszer sem,
de biztos vagyok abban, hogy a vége az lett.
És dr. Pou... beavatta magát?
Félrevont, hogy mentesítsen a felelősség alól.
Egy személyben vállalom a felelősséget mindenért.
Nem akarom, hogy bárki is az engedélye elvesztése miatt aggódjon.
Mintha csak az érdekelt volna.
Ezután mi történt?
Átadtuk az emeletet Pou-nak és a két ápolónak, akik vele voltak.
Tudja, kik voltak azok?
Nem.
Nem ismertem őket.
Itt, legbelül tudom, hogy megölték a betegeimet.
És ugyan én nem vettem benne részt...
nem tettem eleget azért, hogy megakadályozzam.
Mit gondolsz?
Azt, hogy nem hallotta senkitől
utasításba adni a betegek eutanáziáját.
Egyszerű félreértés is lehet.
A rémes körülmények miatt valószínű,
hogy a válságos állapotú betegek egyszerűen nem bírták tovább.
Vagy a legrosszabb esetben nem megfelelő gyógyszert kaptak.
Képtelen vagyok elhinni, hogy a stáb direkt ölt volna betegeket.
Ezt nem tudom elképzelni.
Én sem.
Több LifeCare-alkalmazottal kell beszélnünk. Úgy tisztább lesz a kép.
Meglátom, mit tudok összehozni.
Pulzusnyomás normális.
Takarják ki jobban, kérem!
Máris, dr. Pou. - Köszönöm.
Nyirokcsomók jelentősen megduzzadtak. Ki kell venni ezeket is.
Vettem.
Ébresztő, Allyson!
Ébresztő!
Hahó! Hogy van?
Hahó, doki!
Hahó!
Jó hírem van. Mindet kiszedtük.
Leküldjük a szövetmintát a patológiára,
de nem hiszem, hogy maradt volna a daganatból.
Komolyan beszél?
Fel fog épülni.
A család odakint van?
Beszélek velük.
Ms. Mendez, ugye maga volt a LifeCare főnővére?
Pontosan.
Ugorjunk szeptember elseje reggelére!
Az volt az utolsó napja a kórházban, ugye?
Így van.
Mire emlékszik abból a napból?
Hát, a helikopterekre.
És a szagra.
A leszállóhelyről a repülőbenzin gőze beszivárgott a kórházba.
Fullasztó volt.
Az egész egy tévéfilmre emlékeztetett.
Melyikre?
Saigon bukása.
Ms. Johnson, milyen beosztásban volt a LifeCare-nél?
Kristy, igaz? K-val? Ugye...
Igen. K-R-I-S-T-Y.
Én voltam a fizikoterápiás vezető, ami annyit tesz,
hogy én felügyeltem a LifeCare rehabilitációs programjait.
Mire emlékszik az utolsó napból?
A csütörtökből.
Volt egy megbeszélésünk Susan Mulderickkel.
Kijelentette, szerinte a LifeCare betegei nem élik túl.
Ezt Mulderick mondta?
Igen, asszem.
Hogy érthette?
Iszonyú nagy káosz volt, és parancsba kaptuk, hogy tűnjünk el.
Arra tippelek, bár biztosra nem mondanám,
hogy nem akarták a betegeket magukra hagyni,
hogy napokig vívják a haláltusájukat egy elhagyatott kórházban.
Mit csinált aznap reggel?
Amit minden reggel.
Megnéztem, mi van a betegeimmel.
Rémes állapotban voltak.
Volt, aki eszméletlenül hevert...
másoknak habzott a szájuk.
És akadt, aki úgy lélegzett, mint a haldoklók szoktak.
Nem volt étel, sem friss víz.
Mindenki menekült a kórházból.
Egy! Ki vinne el még valakit?
Az egyik betegem, Angela McManus lányának segítettem feljutni egy csónakra.
Az anyja kedvéért menjen innen!
Miatta kell túlélnie!
Ekkor jött oda dr. Pou...
Ezek a betegek...
vélhetően nem fognak túlélni.
Kész csoda, hogy a legbetegebbek még életben vannak.
Megszületett a döntés a halálos dózis beadásáról.
Mondta, hogy mit fognak beadni nekik?
Felsorolta, de olyan sokkban voltam...
Kértem, hogy ismételje meg, de...
Pontosan én nem...
A morfium köztük volt.
Mi történt ezután?
Hallottam, hogy Therese Mendez szólít.
Nagyon ideges volt.
Kristy. Kristy, Kristy, gyere! Visszamegyünk!
Emmett Everetthez mentünk, mert dr. Pou ott volt.
Nem tudjuk elszállítani.
Mi történt ezután?
Azt akarta, hogy valaki nyugtatózza be.
És ezt... Hallotta ezt elhangzani?
Pou megkért valakit, hogy szedálja le?
Ms. Johnson?
Lehetséges.
Nem mondom biztosra, hogy ő mondta-e, vagy más.
De azt tőle hallottam, hogy:
„Maguk hagyják el most a kórházat! Átvesszük a betegeiket.”
Látta, hogy bármelyik beteggel is tenne valamit?
Elmenőben láttam, hogy végigmegy a folyosón.
Nagyon idegesnek tűnt.
Két ápoló volt vele.
Látta, hogy bead valamit a betegeknek?
Látott még valamit?
Nem.
Elmentünk.
Mr. Nakamaru, az utolsó napon ön felügyelte a gyógyszerkiadást.
Beavatta dr. Pou a tervbe?
Közölte, hogy a betegek halálos dózist kapnak.
Hallotta, hogy azt mondja: „Halálos dózist kapnak”?
Szó szerint ezt.
Én így emlékszem.
Mi történt utána?
Megkérdeztem, mit akar beadni nekik.
Egy rakás morfium- és Versed-ampullára mutatott.
Utóbbi műtétek során használt nyugtató.
Eszközöket kért tőlem,
köztük fecskendőket és fizsóampullákat.
Fiziológiás sóoldatot?
Azzal kísérjük a beadott gyógyszert
intravénás alkalmazás során.
Mint az ügyeletes gyógyszerész, ön adta ki a kért eszközöket?
Igen.
Látta, ahogy a doktornő vagy az ápolók beadják a gyógyszereket?
MORFIUM
Láttam, ahogy felszívják a szert a fecskendőkbe.
De azt konkrétan nem, hogy beadják.
Látott még valamit?
Igen, később.
Láttam, hogy dr. Pou kijön az egyik betegszobából.
A fecskendőket egy átlátszó műanyag zacskóba tette.
Majd megkért valamire.
Mire?
Hogy nézzek rá a betegekre...
és húzzak lepedőt azokra, akik meghaltak.
Úgy véli...
Véleményem szerint nem lehet más következtetést levonni.
Azokat a betegeket meggyilkolták.
A feliratot fordította: Varga Attila