I dag meldes der om forværrede forhold
- for dem, der er fanget. -Hvordan endte byen sådan her?
Naturen og plyndringerne hærger.
I de oversvømmede gader brød optøjer og plyndringer ud.
-Folk kæmper bare. - Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Hjerteskærende.
Det er så kaotisk, at politiet er underbemandet.
Myndighederne har ikke sendt noget.
Betjente spiser det, der ikke er blevet stjålet.
De siger, at vi får mad. Det er løgn.
Er jeg frustreret? Ja. Alle er frustrerede.
Hjælp! Hjælp! Hjælp!
Jeg forstår godt, at alt skulle være gjort i går.
Vi kan ikke se på, når der ikke tages hånd om situationen.
Jeg ved ikke, hvad de lavede.
Jeg bebrejder dig, Ray Nagin. Folk har brug for dig!
Det kan blive det mest grelle eksempel på,
hvordan føderale, statslige og lokale myndigheder svigtede de fattigste
og de mest udsatte.
Myndighederne anede intet om folkene i kongrescentret.
Vi har en baby herude uden modermælkserstatning og vand.
Hvor er hjælpen? Myndighederne?
- Hvem har styringen? - Det har I.
Lad os tale om fjerde dag på Memorial.
Den fjerde dag nåede vandet op til toppen af rampen ved hospitalet.
Vi havde mistet strømmen i bygningen. Alt vores udstyr.
Alt det, vi skal bruge for at hjælpe.
Patienterne begyndte at dø.
Og vi kunne ikke gøre noget for at hjælpe dem.
Hvornår gik folk så i panik?
Vi gik ikke i panik.
Var I ikke bange?
Efter dæmningerne gav efter gik der en dag, en hel dag,
før nogen fra byen eller staten kom med nogen form for nøderklæring.
Vi var omgivet af vand, og ingen gav os besked.
Ja, vi burde have været bange.
Vi burde have gjort alt for at redde folk. Men det gjorde vi ikke.
Ikke fordi vi gik i panik.
Men fordi vi ikke vidste nok til at gå i panik.
Man fandt 45 lig på hospitalet.
Blev nogen af de patienter myrdet?
Du stod i spidsen for etikkomiteen.
- Du kan bedre end nogen afgøre... - Beder du...
...om der var nogen af dem, der blev dræbt med overlæg.
Etik kan være...
Det, jeg kan sige... Jeg kan kun sige...
...at der var en koordineret indsats
for at nedbringe graden af lidelse, som patienterne skulle udsættes for.
Og i de sidste dage på Memorial...
...var der kun lidelse.
BASERET PÅ SHERI FINKS ROMAN
Richard? Sker der noget?
Intet. Ingen af helikopterne lander her.
Godt. Giv mig besked, når der sker noget.
Det gør jeg.
- Hvor har du dem fra? - Fingrene væk.
- Jeg tager dem! - Hvem har sagt det?
Svar mig.
- Jeg skal bruge dem. - Hvem har givet dig lov?
Jeg skal ikke have lov.
- Det er til patienterne. - Vi kan ikke...
- Hvad sker der? - Han stjæler vand.
- Jeg stjæler ikke noget... - Hvad fanden er det?
Det er hospitalets vand, ikke dit.
Er du på den her afdeling?
- Nej. - Så skrub af.
Af sted.
Okay, kom.
Lad os samle dem op.
- Okay. - Giv en til hver af patienterne.
Der kommer en! De er her! Kom så!
Susan! Der er en helikopter. Send patienter op!
Gudskelov. Vi sender de kritiske op.
- Karen, er du der? - Susan?
Der er en helikopter. Gør dine patienter klar nu.
Modtaget. Jeg kommer med dem.
Kom så. Vi skal have dem ned.
Patienterne skal ned til platformen. Kom så.
Karen. Karen, elevatorerne virker ikke.
Pis. Okay.
Okay, tag en lygte.
Alle, der kan, skal komme herover.
Dig. Kom herover. Okay.
- Kig med. - Ja.
Tag fat i siderne af lagnet. Hold det stramt.
Det må ikke blive slapt. Vent, indtil jeg siger til.
Vi bærer patienterne
hele vejen ned til platformen sådan her. Forstået?
Godt. Vær forsigtige, alle sammen. Pas på, hvor I går. Pas på.
- Der er endnu varmere herinde. - Pas på, hvor I går.
Løft hende højere.
Ja. Langsomt.
Pas på ryggen.
Rundt om hjørnet.
Sig til, hvis I skal hvile.
- Se jer for. Endnu et hjørne. - Langsomt.
Okay.
Tallene er fine. Han er klar.
Hov, hov. Vent, vent. Denne vej. Denne vej.
De kritiske patienter først.
- Der er lang vej derop. - Okay.
I skal gennem etagen til en anden gang
og rundt om parkeringshuset.
- Og ned ad rampen til platformen. - Hvor lang tid tager det?
- Omkring 40 minutter. - 40 minutter?
- For hver patient? I denne hede? - Ja.
Elevatorerne i parkeringshuset virker ikke. Der er ingen andre veje.
- Godt. - Okay.
Okay. Kom så. Kom her med hende.
- Lori, sørg for, at der kommer flere ned. - Ja.
Kom så. Godt, kom.
Kom så.
- Kom så. - Af sted.
Hvad skete der?
Hun kan ikke kommunikere og vil ikke drikke.
- Ja, det er hedeslag. - Hun har ondt.
- Kan vi give hende noget? - Der er ikke tid nok.
- Ikke tid nok? - Ja.
- Jeg skal gøre andre klar. - Hun har ondt.
Find et fugtigt håndklæde.
- Køl hende... - Vil du lade hende lide?
Anna.
Ken... Jeg skal bruge noget, der kan afhjælpe ubehag.
- Ubehag? - Smerte. Smerte!
- Vi har morfin. - Giv mig fem milligram.
- Du skal udfylde en recept. - Seriøst?
Vi må holde styr på det. Selv nu er vi nødt til at følge reglerne.
Skynd dig.
Skynd dig nu!
- Anna. - Jeg lader hende ikke lide.
Hun kan slappe af nu, indtil vi får hende væk herfra.
Anna.
Der er nogle af de ansatte, der går over i deres biler.
De tænder klimaanlægget og lytter til lidt musik.
Horace. Jeg er okay. Jeg har det fint.
Vi må få patienterne hurtigere ud til platformen.
- Find på noget. - Ja. Jeg er med.
- Hvad er det? - En liste over LifeCare-patienter.
- Ja. Tak. - Med dem, der var her,
og dem, der blev overflyttet,
- er det 53 i alt. Vi har mistet to. - Okay.
- Susan. - Vi har syv, der...
- Undskyld mig. - Vi må indstille intravenøs behandling.
Der er for høj risiko for ekstravasation.
Undskyld mig.
- Listen. - Sandra har den.
Hvad vil hun... Hvad... Undskyld mig.
- Hvad gør du med den? - Jeg...
Vi... Vi gør det bedste, vi kan.
Vi giver besked, når vi finder ud af noget.
Hvad er der at finde ud af?
Vi har 54... 53 patienter, der skal evakueres.
Vi ventede på nationalgardens lastbiler, der aldrig kom.
Vi ventede på helikoptere, der aldrig kom. Vi har din liste.
Vi inddrager jeres patienter i ligningen, så godt vi kan.
Nu skal du gå tilbage og være der for dem.
Du skal tale med afdelingslederne. Vi er nødt til at spare på mad og vand.
Vi må ned på minimum.
De raskeste patienter...
KYSTVAGTEN
Hjælp! Vi har brug for hjælp!
Nej! Hjælp os!
Vi har brug for hjælp. Kom nu.
Hjælp os. Vi har brug for hjælp.
Kom ind. Jeg hjælper jer. Kom.
Tak.
- Bare kom. Bare kom. - Kom nu.
Folk ser helikopterne lette fra platformen.
De tror, at vi kan få dem i sikkerhed.
Hospitalet er som et fyrtårn i uvejret.
Og de kommer til os.
- Hvor mange? - Omkring ti indtil nu.
- Vi kan ikke tage imod flere. - Det er et hospital.
Vi er ved at evakuere. Vi kan ikke tage os af dem, der er her.
Hvordan skal vi så tage os af flere?
Hvordan skal vi holde folk væk? Skal vi ringe til politiet?
Selv hvis vi kunne, er politiet tydeligvis ligeglade med os.
Hvad skal vi så stille op?
Skal vi skyde folk? Er det det, vi taler om?
Vi taler om at gøre det nødvendige.
Superdome huser 20.000 udmattede mennesker
og er omgivet af vand.
Indenfor er toiletterne og airconditionanlægget gået i stykker.
Jeg har anmodet præsidenten om de nødvendige ressourcer i dag.
Michael. De siger, at kystvagtens helikoptere
ikke vil evakuere patienterne fra det andet hospital. Fra LifeCare.
Hvad?
De siger, at LifeCare-patienterne ikke er på listen.
De har sendt os navnene. Det er 53 patienter.
De patienter er ikke på den liste, Tenet har sendt til kystvagten.
Jeg har kontakt. Vi kan sige...
- Michael. - Det er 53 patienter.
Jeg ved bare, at kystvagtens helikoptere er til Memorial-patienterne.
Hvad sagde de?
Noget om, at de havde talt med kystvagten. De kan ikke tage vores patienter.
"Ti paller vand. Ilttanke. Blodtryksmålere. EKG-maskiner. 60..."
Susan. Hvad er det, du siger til mine folk?
Jeg sagde, hvad jeg har fået at vide.
At I ikke hjælper vores patienter?
Vores selskab har skaffet transport til vores patienter...
Det er kystvagtens helikoptere. Jeres selskab ejer ikke kystvagten.
Jeg gav dig en liste med navne. Hvorfor bliver vi ikke evakueret sammen...
Hvis jeg havde et svar, ville jeg give dig det. Det har jeg ikke.
I får jeres folk ud...
Og...
...lader vores dø?
"65 doser insulin. 14 poser dekstrose.
Vi mangler NSAID-præparater, antibiotika, kvalmestillende og beroligende medicin."
De skød ham. De...
-Så han stjal? -Han tog nogle bleer.
Politiet kom og skød ham. De skød ham i ryggen og lod ham ligge.
Det er os, der er ved at drukne, og så skyder de os?
Altså, vi er jo...
Som om vi ikke er mennesker.
Vi har brug for hjælp.
Vi har brug for hjælp, og de dræber os.
De skyder os, som var vi hunde.
Det er det, vi er for dem. Vi er ikke mennesker.
Vi er bare hunde i deres øjne. Vi er hunde, og de dræber os.
Beklager. Jeg kan ikke have flere.
Det er det. Jeg kan ikke tage flere.
Folk vil dø, hvis I ikke tager dem med!
Vægten! Der er fyldt!
Der er fyldt!
- Vi har 200 personer, der skal væk. - Hallo!
Stop så. De kender deres helikoptere.
Du forsinker dem kun. Hvem er de her mennesker?
- De kom med patienterne. - Hvad laver de så her?
- Det her er farligt. Du må... - Hallo! Det er mig, der bestemmer.
Er det? Jeg var i flyvevåbnet. Som kaptajn.
Jeg er uddannet til det her. Er du?
- Hvad skal jeg gøre? - Få dem nedenunder.
Og gør patienterne klar.
Hvem behøver ikke at være hos en patient?
Hvem behøver ikke være her?
Hvis der ikke er brug for jer, skal I væk.
Åbningen er ikke så stor. Måske 90 gange 100 cm.
Den går direkte fra bygningen til parkeringshuset.
- Kan vi få patienter igennem? - Det bør vi kunne.
I så fald kan vi skære 15-20 minutter af transporttiden.
- Find Karen. Vis hende vejen. - Ja, det gør jeg.
Vi kan ikke hjælpe jer! Det er privat ejendom!
Undskyld mig. Jeg skal forbi.
Det er privat ejendom! Gå et andet sted hen!
Hvorfor hjælper du ikke?
- Hjælp os. I må hjælpe os. - Tilbage!
Hvad så med børnene? Tag... Tag børnene.
- Kom nu. - Han har børn.
Jeg mener det! Tilbage!
- Kom nu. - Skyder vi?
- Makker. - Hjælp os.
Charles, tænk over det. Kom nu.
- Skyder vi? - Hjælp os.
- Bliv, hvor I er. - Kom nu.
Tilbage!
De er her ikke for os. Kom. Vi går videre.
Vent.
Charles. Charles, vent. Hallo! Hvad ville du gøre?
Ville du skyde ham? Hans børn? Hvad fanden lavede du?
Det, jeg fik besked på.
Hvordan går det?
Kaos. Hvad med dig? Jeg ved det ikke.
Hvad helvede?
Hvor fanden skal de hen?
Pis.
Her er de direkte billeder af Air Force One
med præsident Bush ombord, der foretager det, man kan kalde
en forbiflyvning over New Orleans.
Bush rejser fra Texas til Washington DC,
men det er ikke bekræftet, om præsidenten besøger de ramte områder,
mens man kæmper for at redde folk.
Lander han slet ikke?
Gør han ikke noget?
Sådan.
Sådan der.
PATIENTENS EJENDELE
Sådan. Kom så.
Kom så!
Der er en mere.
Mr. Scott, Susan Mulderick. Hvordan går det?
Her er helvedes varmt.
Vi forsøger at gøre det, vi kan, med det, vi har.
Har Karen fortalt, at vi skal have alle væk fra hospitalet?
- Ja. - Vi flytter dig, så snart vi kan.
- Hvis du får det dårligt, så sig til. - Jeg venter her. Det er helt sikkert.
Okay.
Kan han komme gennem den åbning?
Det ved jeg ikke. Jeg tror det ikke.
Vi kan ikke lade det forsinke os.
Der er endnu en patient hos LifeCare. Sygelig fedme.
Formentlig omkring 135 kg.
De må være de sidste. Begge to.
Men de skal væk, ikke? Susan?
Jeg ved ikke, om jeg kommer væk.
Det er Vince. Anna og jeg kan ikke tage telefonen.
Læg en besked.
Vince, jeg ved ikke, om du får mine beskeder.
Men du skal vide, at jeg er uskadt.
Der er... Der er stadig ingen strøm.
Og der er ingen hjælp. Der er ikke nogen...
Ingen tager styringen. Ikke på hospitalet. Ikke i byen eller i staten.
Og... Og folk dør.
Jeg har lige set en patient dø.
Han led så meget, og vi kunne ikke hjælpe ham.
Vince, mit batteri er næsten dødt. Jeg slukker min telefon.
Vil du lægge en besked, når du hører det her?
Jeg elsker dig.
Ja.
Okay, lige... Lige ud.
SUNDHEDS- OG HOSPITALSDEPARTEMENTET
Susan.
Du skal tale med denne mand.
Jeg hedder Mike Bowles. Jeg er fra departementet for sundhed og hospitaler.
Vi får jer ud herfra.
Antallet af patienter er faldet fra 187 til 130.
Der er 460 ansatte på Memorial
og 447 familiemedlemmer og folk, der har søgt ly.
Der er også 53 LifeCare-ansatte og samme antal LifeCare-patienter.
De er ikke vores patienter.
Jeg siger bare, at de ikke er vores.
Vi løber tør for mad. I morgen løber vi tør for vand.
Sådan som I har grebet det an, får I aldrig alle væk herfra.
I skal gentænke evakueringen.
Hvordan det?
Lige nu prioriterer I jeres sygeste patienter.
De har brug for hjælp.
De er sværest at flytte. Det tager for lang tid.
Patienter, der kan komme væk og er i stand til det,
er dem, I skal flytte først.
Har I triagearmbånd?
Et eller andet sted, ja.
Det er et standardsæt. Grøn, gul, rød, sort.
Få lægerne til at uddele armbånd.
Patienter, der er raske nok til at komme rundt, skal have grønne.
Patienter, der skal have hjælp, skal have gule.
De, der er helt afhængige af pleje, skal have røde.
Og de sorte?
Dem, I mener, der ikke kan reddes.
Det andet hospital, LifeCare...
Hvis I samarbejder om evakueringen, skal der være en standardprocedure.
Patienter, de måske ikke kan redde, skal have sorte armbånd.
Vi har overvejet, at patienter, der ikke vil genoplives,
skal være i den sidste gruppe.
Hvis det er jeres beslutning, skal de have sorte armbånd.
Er det sådan, vi skal afgøre, hvem der skal leve og dø?
Med farvede armbånd?
Når I prøver at redde alle, betyder det, at nogle, der kunne være kommet væk,
ender med at dø.
Hvor var du fra?
- Hvem... - Departementet for sundhed og hospitaler.
Hvem siger, at det her er fremgangsmåden, som vi skal anvende nu?
Folk siger ting. Han siger ting.
Nationalgarden siger noget. Men hvem har styringen?
Vil du vide, hvem der har styringen? Ingen.
I skal finde ud af, hvordan I kan hjælpe jer selv.
Vi kommer med både, så snart vi kan.
Men nok ikke før i morgen.
Alle, der selv kan komme rundt, skal være klar.
Pis. Åh gud.
Hvad skete der? Er alle okay?
Jeg kunne ikke se noget. Jeg faldt næsten ned.
Er du okay?
Ja.
Okay. Du er okay.
Folk er udmattede.
De begynder at blive skødesløse.
De har brug for hvile.
Vi bør indstille evakueringen for i nat.
Vil du stoppe?
Hvad vil der ellers ske i nat?
Jeg håbede da, at vi kunne komme væk fra hospitalet.
Der kommer ikke flere lastbiler.
Ham fyren kommer ikke med både før i morgen tidlig.
Nogen faldt næsten ned fra platformen,
mens de ventede på helikoptere, der ikke kommer.
Hvis vi fortsætter, er der nogen, der dør.
Patienterne dør allerede.
Og at køre på hele natten med et udmattet personale...
Hjælper eller skader det dem?
Det er bare et par timer. Bare indtil solopgang.
I har arbejdet så længe og så hårdt.
Men vi kan ikke fortsætte sådan her.
Det er for farligt at forsøge at få patienter op til platformen i mørket.
- Så vi indstiller indsatsen for i nat. - Nej.
Fortæl jeres folk... at de skal få hvilet sig.
Susan, flyver kystvagten ikke om natten?
Jo. Men det... Det er for farligt for os.
Folk begår fejl, og der sker uheld. Vi kan ikke fortsætte.
- I... - Ingen kommer væk.
- Når det bliver lyst... - Jeg har en familie.
...går vi i gang igen.
- Når der er lyst... - Ingen kommer væk herfra.
- De har lovet os både i morgen. - Vi har været her i tre dage.
Når det bliver lyst, går vi i gang igen. Okay?
Carson. Carson, det skal nok gå.
- Se at få hvilet jer, og... - Vi skal nok komme væk herfra.
Vi ses ved solopgang.
Se at få hvilet!
Mor.
Der kommer både i morgen tidlig. Og jeg får dig med på en af dem.
- Skal vi af sted? - Jeg sætter dig på en båd.
Nej, du gør ikke. Nej.
- Jeg tager ikke af sted uden dig. - Vi taler ikke om det.
Det er ikke en diskussion. Du stiger på båden.
Du skal af sted.
Bådene er her! Nedenunder, alle sammen!
Bådene er her!
Nedenunder, nu!
Nedenunder, alle sammen! Nedenunder, alle sammen!
Kom så. Op. Op, alle sammen! Bådene er her!
Nedenunder, nu! Tag én taske med! Ingen dyr. Nedenunder, nu!
Én taske! Ingen dyr!
Vi skal af sted.
- Hvad gør vi med Rolfie? -Én taske.
Én taske. Ikke mere.
Vi skal af sted nu.
Én taske! Ingen dyr!
Op, alle sammen!
Ja, måske. Jeg ved det ikke.
- Byen forfalder... - Horace.
- Ja. - Horace, hvad foregår der?
Det ved jeg ikke.
- Hvor er bådene? - Det ved jeg ikke.
Du bør gå ind igen, frue.
Frue!
- Anna, hvad sker der? - Der er ingen både.
- De sagde, at de ville sende... - Ingen både.
- Hør her, alle sammen. - Stille.
- Ingen både. - Hvad?
Der er ingen både!
Seriøst? Hold nu op. Altså...
Vi ville bare efterlade ham.
Ewing. Er alle dine ting der?
- Hvad? - Dine ejendele. Er de der?
Minnie?
- Det tror jeg. - Ja.
Nogle af de ansatte mangler ting. Nogen har taget dem.
Hvornår?
Da vi var nedenunder og ventede på bådene, der ikke var der.
I guder. Er de ægte?
Det er samlerobjekter. De skulle ikke være derhjemme.
De virker. Det er det vigtigste.
Har vi brug for dem? Vi har vagter.
De gør ikke deres arbejde. Det er vores patienter. Vores familier.
Vi skal beskytte dem.
Det er varmt. Der er altid varmt herinde.
Du kan slet ikke forestille dig det.
Vi løber tør for mad og vand. Der er ingen medicin.
Patienterne klager og dør.
Den ulykkelige jamren er konstant.
Toiletterne virker ikke mere.
Der er kloakvand over det hele. Man kan lugte afføringen.
Folk kvæles af lugten. Og folk dør.
De er allerede begyndt at dø.
Vi kan ikke holde ud meget længere.
Vi har brug for hjælp. Mark, din mor har brug for hjælp.
I må hjælpe os.
I må gøre noget. Gør noget.
Hørte du hende? De har brug for hjælp.
Memorial Hospital. De har brug for hjælp nu.
Er du der?
Lige nu prioriteres Memorial sekundært
-i redningsaktionen. - Hørte du hende ikke?
Folk dør.
Memorial Hospital er klassificeret som sekundært.
Folk står bare her.
Ingen gør noget som helst, og I vil ikke lade os hjælpe.
Gør noget! Gør noget!
Du skal logge af den her frekvens. Log af.
Er der ingen af jer, der vil gøre noget? Vil I ikke engang prøve?
Mark. Mark!
- Mark. - Vi kan prøve at gå derind til fods.
Vandet står for højt. Det er giftigt at svømme i.
Vi kan komme så tæt på, som vi kan, og så...
Vent. Vil I ind til hospitalet? Vi får jer derind.
- Hvordan? - Vi har nogle både.
Vi kom for at hjælpe, men vi står bare og laver ingenting.
Kan I finde hospitalet, hvis vi får dem søsat?
Jeg ved præcis, hvor det er.
- Jeg blev født der. - Vi sejler, når det er lyst.
Vi kan godt sejle nu. Mark kan godt finde det.
Nej. Der er snigskytter, der skyder alt, hvad der bevæger sig.
Vi vil gerne hjælpe, men vi vil ikke dø undervejs.
- Præcis. - Vi sejler, når det bliver lyst. Okay?
Godt.
Værsgo. Jeg henter det.
Jeg kommer om et øjeblik.
- Hej. - Hej.
- Lad os se. -Åh gud. Han er brandvarm.
- Det er de alle. - Der må være 40 grader herinde.
Har du fået fat i din mand?
Hvad med din familie?
De er okay. Min datter ville på eventyr, så...
Du bør få hvilet dig.
Det bør du da også.
Anna, du skal hvile dig.
Se.
Hvordan...
Det her sker i tredjeverdenslande. Ikke her.
Hvordan kan folk lade det ske her?
- Er der sket noget? - Ja, det virker alvorligt.
Du kan også se, hvad der foregår.
Jeg prøver at tage mig af patienterne.
Vent. Karen. Der er familier og folk, der søger hjælp hos os.
Og de afviser bare folk. Og du ved hvorfor.
De er bange. De har våben, og de er bange for os.
- Det her handler ikke om os. - For... Har du hørt nyheder?
De skyder os, Karen. De skyder os i ryggen.
Folk herinde dør, og du vil invitere flere indenfor?
Hvis vi betyder noget, ville du ikke lukke flere ind.
Ikke en eneste.
Jeg er nødt til at vente.
Jeg kan ikke...
Det køler lidt.
...strømafbrydelser, der kan vare i ugevis
i de ramte områder...
...mange områder står helt under vand.
Store skader.
-...undtagelsestilstand. -...de skader.
Hele toppen af Superdome er blevet skrællet af.
Det ligner Beirut med vand. Det er sådan, det ser ud...
Det, der sker her, er ikke godt. Dårlige mennesker.
Ondskaben har taget over.
Tekster af: Helle Virenfeldt Smith