Dnes se mluvilo o tom, jak se podmínky
- zhoršují. - Je tři dny po Katrině.
Jak to mohlo zajít tak daleko?
Rabující lidé pustoší město.
V ulicích dochází k rabování.
- Ne! - Lidé
- už nemůžou. - Nevím, co budu dělat.
Šokující pohled.
Je tu chaos a není zde dostatek policistů.
Vláda nám nic neposlala.
Policisté jedí, co zbylo po rabování.
Tvrdí, že nám dávají jídlo, ale lžou.
Jestli jsem zdeptaný? Ano, jako všichni.
Pomoc!
Chápu, že lidé chtějí okamžitou pomoc.
Nemůžeme jen přihlížet. Tato zásadní akce není dobře zorganizovaná.
Nemám tucha, co stát dělá.
Můžeš za to ty, Nagine. Tví lidi tě tady potřebujou.
Vejde to do historie jako zářný příklad toho,
jak federální, státní a místní vlády zklamaly nejchudší obyvatele
a nejvíce potřebné…
Vláda o tom výstavišti dodneška nevěděla.
Máme malý dítě, nemáme umělý mlíko ani vodu.
Kde je FEMA? Kde je stát?
Kdo tomu velí?
Přece vy.
Proberme čtvrtý den v Memorial.
No, čtvrtý den se výška vody ustálila a dosahovala k rampě u pohotovosti.
Přišli jsme o veškerý proud. O všechny přístroje.
Nemohli jsme pacientům pomoct.
Začali umírat a nemohli jsme jim nijak pomoct.
V jaké chvíli začali lidé panikařit?
Nezačali.
To jste neměli strach?
Poté co se protrhly ty hráze, trvalo celý jeden den,
než zde kdokoliv z města nebo vláda
vyhlásili stav nouze.
Byli jsme obklopeni vodou a nikdo nám to neřekl.
Měli jsme mít strach.
Měli jsme dělat vše, abychom zachránili pacienty. Ale to se nestalo.
Kvůli tomu, že jsme neměli informace a nezačali panikařit.
V nemocnici se našlo 45 těl.
Byl někdo z pacientů zavražděn?
Byla jste v čele etické komise nemocnice.
- Jestli se ptáte… - Vy nejlépe
byste měla vědět, jestli došlo k usmrcení.
Etika je…
Můžu říct…
Můžu vám říct jenom to…
že tam došlo k organizované činnosti,
která měla za cíl snížit utrpení pacientů.
A v těch posledních dnech v Memorial…
bylo jenom utrpení.
Broďte se vodou.
PĚT DNÍ V NEMOCNICI MEMORIAL
Broďte se vodou, děti.
Broďte se vodou.
Broďte se vodou, děti.
Broďte se vodou.
Bůh tyto vody rozbouří.
Člověk šel dolů k řece.
Šel dolů k řece, Pane.
Člověk šel dolů k řece.
Pomodlit se tam šel.
Broďte se vodou.
Broďte se vodou, děti.
PODLE KNIHY OD SHERI FINK
Broďte se vodou.
Bůh tyto vody rozbouří.
DEN ČTVRTÝ
Richarde? Tak co?
Nic. Žádný vrtulník tu nepřistál.
Dobře, dej mi vědět, kdyby bylo něco nového.
Jasně.
- Kde jste je vzal? - Nesahejte na to.
- Jsou moje. - Řekl kdo?
Odpovězte.
- Potřebuju je. - Máte to povolené?
Nepotřebuju váš souhlas.
- Jsou pro pacienty. Potřebuju je. - Ne…
- Co se děje? - Krade vodu.
- Já nekradu žád… - A co to do prdele je?
Patří nemocnici, ne vám.
Vy děláte na tomhle oddělení?
- Ne. - Tak odejděte.
Běžte.
Tak pojď.
Posbíráme je.
- Dobře. - A dejte každému pacientovi jednu.
Jeden sem letí. Jsou tady! Honem!
Susan, přiletěl vrtulník. Začni posílat pacienty.
Ježíši. Díky, Bože.
Začneme posílat vážný případy.
- Karen, slyšíš? - Susan?
Je tu vrtulník. Hned začni přemisťovat pacienty.
Rozumím. Začnu s tím.
Tak, vážení, jdeme je vyvézt.
Zavezeme pacienty na heliport. Jdeme.
Karen, nefungují výtahy.
Do prdele.
Dobře.
Dones mi svítilnu.
Každý, kdo je tělesně zdatný, pojďte za mnou.
Tak, ty pojď sem. Tak.
- Sledujte mě. - Jo.
Chytněte okraje prostěradla. Natáhněte to.
Ať to není povolené. Nehněte se, dokud neřeknu.
Pacienty takhle sneseme až na heliport. Rozumíte?
Tak. Buďte opatrní. Dívejte se pod nohy. Opatrně.
- Je tu ještě větší vedro. - Opatrně.
Trochu výš.
Jo. Pomalu.
Záda. Tak.
Za roh.
Nechcete pauzu?
- Dívejte se pod nohy. Další roh. - Pomalu.
Tak.
Je na tom dobře. Může jet.
Hej! Počkat! Tudy.
Prvně vážné případy.
- Heliport je daleko. - Dobře.
Musíte přes patro do další chodby,
- za garáže a pak na rampu a heliport. - Jak dlouho to zabere?
- Asi čtyřicet minut. - Čtyřicet minut?
- Každý pacient? V tom vedru? - Jo.
Výtahy v garážích nefungují. Nejde je tam dostat jinak. Ano?
- Dobře. - Tak jo.
Tak pojďte sem. Doneste ji sem.
- Lori, posílej pacienty dolů. - Jo.
Tak honem. Jdeme.
Jdeme.
- Honem. - Běžte.
POBŘEŽNÍ STRÁŽ
Co se stalo?
Nekomunikuje. Nechce pít.
- Úpal. - Má bolesti.
- Můžeme jí na to něco dát? - Není čas.
- Není čas? - Jo.
- Mám chystat pacienty. - Má bolesti.
- Doneste vlhký ručník. Chlaďte ji. - Necháš ji trpět?
Anno.
Kene, potřebuji pro pacientku něco na akutní potíže.
- Potíže? - Na bolest.
Máme morfium.
- Potřebuji pět miligramů. - Musíš vypsat předpis.
Děláš si srandu?
Musím to zaznamenat. I když se děje tohle, je třeba udržovat nějaký pořádek.
Pospíšíš si?
Pospěš si, prosím.
- Anno. - Nenechám ji trpět.
Než ji odvezeme, bude se zatím cítit dobře.
Anno.
Někteří zaměstnanci si občas zajdou do auta.
Zapnou si tam klimatizaci a poslouchají hudbu.
Horaci. Jsem v pohodě.
Pacienty na tu plošinu musíme dostat rychleji.
- Něco vymysli. - Jo. Rozumím.
Co to je?
Chtěla jste seznam pacientů.
- Jo, díky. - S těmi, co tu byli,
a s těmi, které jsme přemístili,
- jich je 53. Dva zemřeli. - Dobře.
- Susan. - Dalších sedm je…
- Omluvte mě. - Musíme zastavit infuze.
U vybraných pacientů hrozí vysoké riziko extravazace…
Promiňte.
Ten seznam.
Má ho Sandra.
A co s ním… Promiňte.
- Co s ním uděláte? - Já ho…
Děláme, co můžeme. Dáme vám vědět, až něco vymyslíme.
Co chcete vymýšlet?
Těch 54… 53 pacientů potřebujeme evakuovat.
Čekali jsme na náklaďáky Národní gardy, ale ty nepřijely.
Čekali jsme na vrtulníky, ale ty nepřiletěly. Máme váš seznam.
Vaše pacienty zapracujeme do našeho plánu co nejlépe.
Měla byste se vrátit a věnovat se svým pacientům.
Promluv si s vedoucími oddělení.
Musíme fakt začít šetřit jídlem a vodou.
Maximálně.
Uzdravení pacienti…
POBŘEŽNÍ STRÁŽ
Potřebujeme pomoc!
Prosím vás! Pomozte, prosím!
Potřebujeme pomoc. No tak.
Pomozte nám.
Pojďte. Já vás chytím.
Děkujeme.
- Pojďte. - Pojď, mami.
Lidé vidí, jak z plošiny odlétají vrtulníky.
Myslí si, že jim můžeme pomoct.
Nemocnice je jako maják v bouři.
Takže chodí za námi.
Kolik jich je?
Zatím asi deset.
- Víc lidí už nezvládneme. - Jsme nemocnice.
Probíhá evakuace. Nemůžeme se postarat ani o ty, co tu jsou, natož o další.
A jak zařídíme, aby sem lidi nechodili? Zavoláme snad policii?
I kdyby to šlo, policii jsme totálně u prdele.
Co teda máme dělat?
Máme lidi střílet? Je to snad řešení?
Řešením je dělat cokoliv, co bude nutné.
V Superdome se ukrývá 20 000 lidí a je obklopen vodou.
Uvnitř nefungují toalety ani klimatizace.
Poprosila jsem pana prezidenta, aby nám hned poskytl veškeré prostředky.
Michaele.
Pobřežní stráž prý nechce evakuovat pacienty z té druhé nemocnice, z LifeCare.
Cože?
Bylo mi řečeno, že pacienti z LifeCare nejsou na jakémsi seznamu.
Poslali nám jména. Jde o 53 pacientů.
Ti ale nejsou na seznamu, co Tenet poslal pobřežní stráži.
Jsem se stráží v kontaktu…
- Michaele. - Jde o 53 lidí.
Jejich vrtulníky jsou prý jenom pro pacienty z Memorial.
Co vám řekli?
Něco jako… Zavolali pobřežní stráž.
Nemůžou vzít naše pacienty.
„Deset palet vody. Kyslíkové láhve. 20 tonometrů. 12 elektrokardiografů. 60…
Susan, co to mým lidem říkáte?
Já jí předala to, co mi bylo řečeno.
Že nám nepomůžete.
Vedení zajistilo transport pro naše…
To jsou vrtulníky pobřežní stráže. Vašemu vedení pobřežní stráž nepatří.
Dala jsem vám seznam jmen.
Proč nás neevakuujete s ostatními…
Kdybych znala odpověď, tak vám odpovím, ale já ji neznám.
Odvezete vaše lidi…
a…
ty naše necháte umřít?
„Šedesát pět dávek inzulinu. Čtrnáct vaků dextrózy.“
Dochází antiflogistika, antibiotika, léky proti nevolnosti a antiepileptika.
Zastřelili ho. Prostě…
- Ale raboval. - Kradl pleny, člověče.
Policajti ho zastřelili.
Do zad. Nechali ho tam.
My se tady topíme a oni do nás střílejí.
To je přece…
Jako bychom ani nebyli lidi.
Potřebujeme pomoc.
Potřebujeme pomoc a oni nás vraždí.
Střílí nás jak psy.
Tak nás berou. Nejsme lidi.
Jsme pro ně jako psi.
Jsme psi a oni nás zabíjí.
Pardon. Víc už neuvezeme.
Víc už nejde. Víc lidí už neuvezeme.
Lidi ale jinak umřou.
Hmotnost! Jsme na maximu!
Jsme na maximu!
- Musíme evakuovat 200 lidí! - Hej!
Nehádejte se! Oni tomu rozumí.
Akorát je zpomalujete. Co to je za lidi?
- Přinesli pacienty. - Proč tu ještě jsou?
- Je to nebezpečné. Všechny pošlete… - Tady velím já.
Jo? Já sloužila u letectva. Jsem kapitánka.
Já řídila letiště. A vy?
- Co mám dělat? - Ty lidi dostaňte dolů
a připravte pacienty.
Dobře, kdo se nevěnuje pacientům? Kdo tu není potřeba?
Jestli nejste potřeba, běžte z plochy.
Není to moc velký. Možná 90 na 100.
Ale z budovy to vede přímo do garáží.
- Dostaneme tudy pacienty? - Měli bychom.
Možná tím na cestě na heliport ušetříme 15 až 20 minut.
Najdi Karen. Ukaž jí cestu.
Jasně.
Nemůžeme vám pomoct! Tohle je soukromý pozemek.
Pardon. Projdu.
Soukromý pozemek! Běžte jinam!
Co je? Proč jim nepomůžete?
- Musíte nám pomoct! - Běžte pryč!
A co děti?
Vezměte děti.
- Prosím. - Má děti!
Pane, říkám, ať jdete pryč!
- No tak. Prosím! - Budeme střílet?
- Pane. - Pomoc.
Charlesi, zvažte to. No tak!
- Střílíme? - Pomozte.
- Zůstaňte, kde jste! - Prosím!
Běžte pryč!
Oni nám nepomůžou. Jdeme pryč.
Počkejte.
Charlesi, počkejte. Hej! Co jste to chtěl udělat?
Chtěl jste ho zastřelit i s dětma? Co jste to do prdele dělal?
To, co mi přikázali.
Jak to tam jde?
Je tu blázinec, u vás dobrý? Asi moc ne
Co je, do hajzlu?
Kam sakra všichni letí?
A do prdele.
Nyní vidíte živě Air Force One.
Na palubě je pan prezident Bush a právě prolétává nad New Orleans.
Prezident Bush cestuje z Texasu do Washingtonu,
ale Bílý dům zatím nepotvrdil, zda navštíví postižená území,
přestože se nedaří lidi zachraňovat.
On tu ani nepřistane?
On nic neudělá?
Tak. Pomalu.
Tak.
OSOBNÍ VĚCI
Dobrý. Jedeme.
Pojeďte.
Mám poslední.
Pane Scotte, jsem Susan Muldericková. Jak se vám daří?
Je mi šílený vedro.
Jo, no snažíme se dělat maximum s tím, co máme.
Karen vám sdělila, že všechny evakuujeme, že?
Ano.
Hned jak to půjde, tak přemístíme i vás.
Pokud by vám nebylo dobře, dejte nám vědět. Ano?
No já se nikam nehnu. To je jasný.
Dobře.
Vejde se do toho otvoru u garáží?
Nevím. Nejspíš ne.
Nemůžeme kvůli němu všechno zpomalit.
V LifeCare mají stejného pacienta. Taky je morbidně obézní.
Má kolem 140 kilo.
Musejí jít jako poslední. Oba.
Ale ven je dostaneme, že? Susan?
Ani nevím, jestli se odtud dostanu já.
Zdravím, tady Vince. S Annou nejsme u telefonu.
Zanechte nám vzkaz.
Vinci, nevím, jestli ti ty vzkazy chodí,
ale volám ti, že jsem v pořádku.
Pořád tady není proud.
Nikdo nám nepomáhá. Nikdo…
Nikdo tomu nevelí. Nikdo v nemocnici,
nikdo z města ani státu.
A umírají tady lidé.
Před chvílí jsem viděla jednoho umřít.
Hrozně moc trpěl a my jsme mu nedokázali pomoct.
Vinci, mám skoro vybitou baterii, takže si vypnu telefon.
Necháš mi vzkaz, až dostaneš ten ode mě?
Miluju tě.
Jo.
Jo. Přímo před námi.
MINISTERSTVO ZDRAVOTNICTVÍ
Susan.
Musíte si s někým promluvit.
Dobrý den. Mike Bowles. Jsem z ministerstva zdravotnictví.
Dostaneme vás odtud.
Počet pacientů jsme snížili ze 187 na nějakých 130.
Máme v Memorial celkem 460 zaměstnanců,
447 rodinných příslušníků a lidí, co se tu ukrývali před bouří.
Je tady také 53 zaměstnanců LifeCare a stejný počet pacientů.
Ale nejsou naši.
Jen konstatuji, že to nejsou naši pacienti.
Dochází nám jídlo a zítra nám dojde i voda.
Při současném tempu odtud nestihnete dostat všechny.
Musíte přehodnotit evakuační plán.
Jako jak?
Dáváte prioritu nejvíce nemocným pacientům.
- Potřebují nejvíc péče. - Nejhůř se převáží. Moc dlouho to trvá.
Jako první byste měli evakuovat ty, kteří na to fyzicky mají.
Máte zde identifikační náramky?
Někde jo.
Je to základ. Zelené, žluté, červené a černé.
Ať doktoři rozdají náramky.
Pacienti, co se můžou pohybovat sami, dostanou zelený.
Žlutý ti, co potřebují asistenci.
Červený ti, co jsou zcela odkázáni na péči druhých.
A ty černé?
Ti, co nejde zachránit.
Ohledně té druhé nemocnice, LifeCare…
Jestli spolupracujete na evakuaci, musíte sjednotit postupy.
Ať dají pacientům, které asi nezachrání, černé náramky.
Zvažovali jsme, aby pacienti s příkazem neresuscitovat šli jako poslední.
Jestli jste se tak rozhodli, dostanou černé náramky.
Takhle rozhodneme, kdo bude žít a kdo umře, jo?
Barevnými náramky.
Když se budete snažit zachránit všechny, umřou i ti, co se mohli dostat ven.
Kdo že vás sem poslal?
- Kdo… - Ministerstvo zdravotnictví.
Kdo vám řekl, že máme používat právě tenhle postup?
Lidi říkají něco, on něco jinýho,
Národní garda zas něco jinýho. Kdo tomu velí?
Víte, kdo tomu velí? Nikdo.
Musíte vymyslet sami, jak si pomůžete.
Začneme sem posílat čluny, hned jak to půjde.
Ale nejspíš až ráno.
Kdo je schopen pohybu, ať se nachystá.
Do prdele. Kristepane.
Co je? Dobrý?
Neviděl jsem na cestu. Málem jsem přepadl.
Dobrý?
Jo.
Dobře. Jste v pořádku.
Lidi už nemůžou.
Začínají být nepozorní.
Musejí si odpočinout.
Myslím, že přes noc musíme evakuaci přerušit.
Chceš to přerušit?
K čemu ještě v noci dojde?
Modlím se, abychom se odtud dostali.
Náklaďáky už nepřijedou.
Ten z ministerstva říkal, že čluny připlují až zítra ráno.
Někdo málem spadl z heliportu, protože čekal na vrtulník, co nepřiletí.
Půjde to tak dál, a někdo se zabije.
Pacienti umírají už teď.
Pokračovat v tom celou noc s vyčerpaným personálem…
Není to spíš na škodu?
Mám na mysli jenom na pár hodin. Do východu slunce.
Všichni jste pracovali dlouho a tvrdě.
Ale nemůžeme v tom pokračovat.
Nosit v noci pacienty na heliport je až moc nebezpečné.
Přes noc evakuaci přerušíme.
To ne.
Řekněte svým podřízeným, ať si odpočinou…
Susan, pobřežní stráž létá i v noci, ne?
Jo, to jo, ale pro nás je to až moc nebezpečné.
Dochází k chybám a nehodám.
Nemůžeme v tom pokračovat.
- Musíte… - Zůstanem tu.
- Hned ráno… - Mám rodinu.
…budeme pokračovat.
- Až se rozední… - Nedostaneme se odtud.
…máme slíbené čluny.
Jsme tu už tři dny.
Až bude ráno, zase se do toho dáme, ano?
Carsone, to bude dobrý.
- Běžte si odpočinout a… - Dostaneme se odtud všichni.
Uvidíme se při východu slunce.
Odpočněte si.
Mami.
Ráno přijedou čluny.
Na jeden z nich tě dostanu.
- Jedeme pryč? - Ty pojedeš.
Já nechci. To ne!
- Odjedu jen s tebou. - Bez diskuze.
Nebudeme se dohadovat. Do toho člunu nastoupíš.
Půjdeš.
Čluny jsou tady! Všichni dolů!
Čluny jsou tady! Všichni dolů! Hned!
Všichni dolů! Hned!
Vstávat! Čluny jsou tu!
Všichni dolů! Hned! Vezměte si jednu tašku. Žádná zvířata!
Jednu tašku! Žádná zvířata!
Půjdeme.
- Co s Rolfiem? - Můžeme jenom tašku.
Jednu tašku. Nic víc.
Musíme jít.
Jednu tašku! Žádná zvířata!
Všichni vstávat!
Asi. Nevím.
- Město upadá… - Horaci.
- No? - Horaci, co se děje?
To nevím.
- Kde jsou ty čluny? - Nevím.
Radši se vraťte dovnitř.
Paní doktorko!
Anno, co se děje?
Žádné čluny tu nejsou.
- Ale říkali, že pošlou… - Nejsou.
Prosím o pozornost.
Ticho.
- Čluny nedorazily. - Co?
Čluny nedorazily.
Fakt? To snad ne. To je…
Chtěli jsme ho opustit.
Ewingu, ty máš všechny svoje věci tady?
- Co? - Svoje věci. Máš je tady?
Minnie?
- Asi jo. - Jo.
Věci některých zaměstnanců zmizely. Někdo je ukradl.
Kdy?
Když jsme byli dole a čekali na čluny, který tam nebyly.
Kristepane, jsou funkční?
Jsou to sběratelské kousky. Nechtěl jsem je nechat doma.
Fungují. To je hlavní.
Ale jsou třeba? Máme ochranku.
Očividně neodvádí svoji práci. Máme tady pacienty a příbuzné.
Musíme je chránit.
Je tady vedro. Pořád je tady vedro.
To si neumíš představit.
Dochází nám jídlo a voda. Nejsou léky.
Pacienti sténají a pláčou.
Neustále je slyšet utrpení.
A přestaly fungovat záchody.
Všude jsou splašky. Jde cítit odpad a výkaly.
Lidi se tím smradem dusí. A lidi tady i umírají.
Začínají umírat už teď.
Už to moc dlouho nevydržíme.
Potřebujeme pomoc. Marku, tvoje máma potřebuje pomoc.
Musíte nám pomoct.
Udělejte něco. Prosím vás, něco udělejte.
Slyšel jste ji? Potřebují pomoc.
V Memorial Hospital potřebují okamžitou pomoc.
Slyšíte mě?
Memorial není momentálně naše priorita,
- co se týče záchranných akcí. - Neslyšela jste? Umírají lidé.
Memorial Hospital nemá prioritu.
Lidi tady jenom tak postávají.
Nikdo nehne ani prstem. Nedovolíte, abychom pomohli.
Udělejte něco!
Přestaňte blokovat náš kanál. Okamžitě.
Nikdo z vás nic neudělá? Ani se o nic nepokusíte?
Marku.
Můžeme se tam dostat pěšky.
Je tam moc vody. Plavat v ní nejde, je toxická.
Dostaneme se co nejblíž a uvidíme…
Hej. Vy se chcete dostat do nemocnice? My vás tam zavezeme.
- Jak? - Máme čluny.
Chtěli jsme lidem pomoct, ale oni nám to nedovolí.
Když najdeme, odkud vyplout, trefíte tam?
Vím přesně, kde je.
- Já se tam narodil. - Hned ráno vyrazíme.
Můžeme jet hned. Mark se zorientuje.
Všude jsou odstřelovači a střílí po všem, co se hne.
Chceme pomoct, ale ne za cenu vlastního života.
- Přesně tak. - Vyrazíme hned ráno. Ano?
Dobře.
To bude dobrý. Trochu donesu.
Za minutku se vrátím, ano?
- Ahoj. - Ahoj.
- Tak. - Bože. Úplně hoří.
To všichni.
Je tady tak 40 stupňů.
Dovolala ses svému muži?
Co tvoje rodina?
Jsou v pořádku. Moje dcera chtěla zažít nějaké dobrodružství, takže…
Měla by sis odpočinout.
Můžu říct to stejný tobě.
Anno, potřebuješ si odpočnout.
Rozhlídni se kolem sebe.
Jak se to…
Takovýhle věci se dějí v zemích třetího světa, ne tady.
Jak to lidi mohli dopustit?
- Co se stalo? - Vypadá to vážně.
Vidíte to? Víte, o co jde?
Já se věnuji pacientům.
Počkejte, Karen, rodiny a lidi u nás hledají pomoc,
ale oni všechny odmítají.
A vy víte proč.
Mají strach. Mají tady zbraně. Bojí se nás.
Tady nejde o nás.
Co to mel… Neposloucháte zprávy?
Střílejí do nás. Střílejí lidi do zad.
Lidi tady umírají a vy chcete, aby jich tu bylo víc?
Kdyby vám na nás záleželo, nikoho byste sem nepustil.
Vůbec nikoho.
Budu muset počkat.
To se nedá.
To vás zchladí.
…rozsáhlé výpadky v postižených oblastech mohou trvat týdny…
…hodně čtvrtí je zaplavených vodou.
Jsou tu veliké škody.
- …platí stanné právo. - …takové škody.
Ze Superdomu opadala veškerá střešní krytina.
Vypadá to tady jak Bejrút při záplavách. Přesně tak to teď…
Dějí se zde strašné věci. Špatní lidé.
Vládne tady zlo.
Překlad titulků: Karel Himmer