Сьогодні головна новина – погіршення умов
-для людей у місті. -Лише три дні після урагану –
і от що діється в Новому Орлеані. Як так?
Чого не знищила стихія, нищать мародери.
На затоплених вулицях – бунти й мародерство.
-Стій! -…спроби
-налагодити життя. -Не знаю, що робитиму.
…просто нищівні.
…охопив такий хаос,
що в поліції Нового Орлеана не вистачає людей…
Уряд нічого нам не прислав.
Полісмени їдять те, що не вкрали мародери.
Вони кажуть, що годують нас. Це брехня.
Чи я зневірений? Авжеж. І всі інші теж зневірені.
Допоможіть!
Розумію: люди хочуть, щоб усе сталося ще вчора.
Не можна
стояти й дивитися, як важлива операція проводиться неправильно.
Не знаю, що робив уряд.
Це твоя вина, Рею Неґін. Ти потрібен тутешнім людям.
Можливо, це ввійде в історію, як найяскравіший приклад
неспроможності федеральної і місцевої влад допомогти найбіднішим
і найнужденнішим жертвам…
До сьогодні уряд
не знав про людей у конференц-центрі.
У нас тут немовля. Нема ні молочної суміші, ні води.
Де АНС? Де уряд?
Хто тут головний?
Ви тут головні.
МІНІСТЕРСТВО ВНУТРІШНЬОЇ БЕЗПЕКИ США
Поговоримо про четвертий день у лікарні.
МЕМОРІАЛЬНА ЛІКАРНЯ
На четвертий день
вода зупинилася на рівні заїзду у відділення швидкої.
Електрики не було. Не працювало обладнання.
Усе, що було потрібне для допомоги пацієнтам.
Пацієнти почали помирати,
а ми не могли нічого вдіяти.
Коли люди почали панікувати?
Ми не панікували.
Вам не було страшно?
Після того, як прорвало дамби, минув один день… цілий день,
до того, як хтось на рівні міста чи країни
зробив якесь оголошення про надзвичайний стан.
Ми були оточені водою і нам ніхто про це не сказав.
Так. Слід було боятися.
Треба було боротися за порятунок пацієнтів. Але ми цього не робили.
Не тому, що панікували,
а тому, що не знали про причини для паніки.
У лікарні знайшли 45 трупів.
Когось із пацієнтів убили?
Ви були головою лікарняного комітету з етики.
-Ви краще, ніж будь-хто… -Якщо ви питаєте…
…можете визначити, чи когось із пацієнтів умисно вбили.
Етика може бути…
Можу сказати вам лише…
Усе, що я можу вам сказати, це те,
що була організована спроба
знизити рівень страждань пацієнтів.
І ті останні дні в лікарні…
були суцільним стражданням.
Бредіть у воді
П'ЯТЬ ДНІВ У ЛІКАРНІ
Бредіть у воді, діти
Бредіть у воді
Бредіть у воді, діти
Бредіть у воді
Господь збурить ці води
Чоловік спустився до річки
Господи, чоловік спустився до річки
Чоловік спустився до річки
Спустився туди помолитися
Бредіть у воді
Бредіть у воді, діти
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ ШЕРІ ФІНК
Бредіть у воді
Бог збурить цю воду
День четвертий
Річарде! Є щось?
Нічого. Не сів жодний вертоліт.
Ясно. Скажеш, щойно будуть новини.
Добре.
-Звідки це? -Заберіть руки.
-Я їх заберу. -Та невже?
Відповідайте.
-Мені треба. -Хто дозволив?
Мені не потрібний дозвіл.
-Мені треба для пацієнтів. -Ми не…
-Що тут діється? -Він краде воду.
-Не краду… -То що це таке?
Це належить лікарні, а не вам.
Ви з цього відділення?
-Ні. -Тоді забирайтеся.
Ідіть!
Давайте…
піднімемо пляшки.
-Добре. -Дайте кожному пацієнту по одній.
Є вертоліт. Прилетіли! Скоріше!
Сьюзан! У нас вертоліт. Піднімайте пацієнтів.
Ісусе! Дякую, Боже.
Спочатку піднімемо тих, хто у важкому стані.
-Карен, чуєш мене? -Сьюзан?
У нас є вертоліт. Починайте піднімати нагору пацієнтів.
Зрозуміла. Починаємо.
Усі, послухайте. Переносимо пацієнтів.
На вертолітний майданчик. Поїхали.
Карен, ліфти не працюють.
Чорт.
Ясно.
Візьміть ліхтарик.
Усі працездатні, будь ласка, підійдіть сюди.
Так. Підходьте.
-Дивіться. -Угу.
Беретеся за простирадло з боків. Тримайте міцно.
Щоб ніде не провисало. Не рухайтеся, поки я не скажу.
Отак ми перенесемо пацієнтів
на вертолітний майданчик. Зрозуміли?
Обережно. Дивіться під ноги. Обережно.
-Тут ще спекотніше. -Дивись під ноги.
Підніміть вище.
Так. Повільніше.
Бережи спину. Так.
Поворот.
Кажіть, коли відпочити.
-Під ноги. Ще поворот. -Повільно.
Отак.
У нього хороші показники. Можна перевозити.
Гей! Зачекайте! Сюди.
Спочатку веземо важких.
-Ось шлях до майданчика. -Ясно.
Ідете туди до наступного коридору,
навколо парковки,
-і по рампі – на майданчик. -Скільки на це піде часу?
-Хвилин сорок. -Сорок хвилин?
-На кожного пацієнта? У таку спеку? -Так.
Ліфти на парковці не працюють.
Легкого шляху туди нема.
-Ясно. -Добре.
Гей! Несіть її сюди.
-Лорі, продовжуй спускати пацієнтів. -Добре.
Ходімо. Скоріше.
Ходімо.
-Сюди. -Швидше.
Берегова охорона США
Що сталося?
Вона не реагує на питання. Не п'є воду.
-Тепловий удар. -Їй боляче.
-Можемо їй щось дати? -У нас нема часу.
-Нема часу? -Так.
-Треба перевозити людей. -Їй боляче.
Намочіть рушник,
-охолодіть її… -І хай страждає?
Анно.
Кене, потрібно щось, щоб полегшити страждання пацієнтки.
-Страждання? -Біль!
У нас є морфін.
Дай п'ять міліграмів.
Вам треба виписати рецепт.
Знущаєшся?
Ми ведемо облік. Навіть за таких умов
треба дотримуватися якогось порядку.
Скоріше, будь ласка.
Можеш скоріше?
-Анно. -Я не покину її страждати.
Тепер їй краще. Вистачить до того, як ми її вивеземо.
Анно.
Деякі працівники ходять до своїх машин.
Вмикають кондиціонери, слухають музику.
Горацію, я в нормі. Усе добре.
Треба знайти спосіб швидше піднімати пацієнтів на майданчик.
-Мусиш щось придумати. -Так. Придумаю.
Що це?
Список пацієнтів «Лайфкер».
-Точно. Дякую. -Усього – тих,
хто був у лікарні, і тих, кого ми привезли –
-виходить 53 пацієнти. Двох утратили. -Ясно.
-Сьюзан, вибачте… -Є ще семеро…
-Вибачте. -Припинимо внутрішньовенні процедури.
Дуже високий ризик крововиливів…
Перепрошую.
Список.
Він у Сандри.
А що вона… Що… Перепрошую.
-Що ви з ним будете робити? -Я…
Ми… робимо, що можемо.
Ми повідомимо вас, коли щось дізнаємося.
Що дізнаєтеся?
У нас 54… 53 пацієнти, яких треба евакуювати.
Ми чекали на вантажівки нацгвардії, які не приїхали.
Ми чекали на вертольоти, які не прилетіли. Ваш список у нас.
Ваші пацієнти будуть включені в наш евакуаційний перелік.
І вам слід до них повернутися.
Я хочу, щоб ви поговорили з керівниками відділів.
Треба почати економити воду і їжу.
Споживати мінімум.
Здорові пацієнти…
БЕРЕГОВА ОХОРОНА США
Допоможіть!
Ні, будь ласка. Допоможіть нам!
Нам потрібна допомога. Прошу, друже.
Нам потрібна допомога.
Давайте сюди. Підходьте.
Дякую.
-Давайте. -Тримайся, мамо.
Люди бачать, що з майданчика злітають вертольоти.
Думають, що ми їх вивеземо.
Лікарня – наче маяк у шторм.
Люди йдуть до нас.
Скільки?
Поки що десятеро.
-Не можна більше нікого пускати. -Ми – лікарня.
У режимі евакуації. Ми не можемо подбати про тих, хто вже тут.
Як нам подбати про ще й про інших?
А як нам їх не впустити? Викликати поліцію?
Навіть якби ми змогли викликати, поліції на нас начхати.
Що ж нам робити?
Стріляти в людей? Про це йде мова?
Ми говоримо про те, щоб робити необхідне.
«Супердом», що прихистив після урагану 20 000 людей,
оточений водою.
Туалети й кондиціонери всередині не працюють.
Я попросила президента надати всі наявні на сьогодні ресурси.
Майкле.
Мені сказали, що вертольоти берегової охорони
не будуть евакуювати пацієнтів з лікарні «Лайфкер».
Що?
Сказали, що пацієнтів «Лайфкер» нема в якомусь там списку.
Нам прислали список. Тут 53 пацієнти.
Цих пацієнтів нема в списку, який «Тенет» відправила береговій охороні.
Я на зв'язку з ними. Скажемо їм…
-Майкле. -Там 53 людини.
Я знаю одне: вертольоти берегової охорони – для пацієнтів Меморіальної.
Що вам сказали?
Щось типу… Вони зв'язалися з береговою охороною,
і ті не можуть узяти наших пацієнтів.
«Десять піддонів води. Балони з киснем, 20 тонометрів, 12 апаратів ЕКГ, 60…»
Сьюзан. Що ви кажете моїм людям?
Я переказала те, що сказали мені.
Що ви не допоможете нашим пацієнтам.
Наша корпорація забезпечила транспорт для наших пацієнтів…
Але це ж… берегова охорона.
Вона не належить вашій корпорації.
Я дала вам список імен.
Чому нас не евакуюють разом з усіма…
Якби мені дали відповідь, я б вам сказала. Та її не дали.
Ви вивозите своїх людей…
і…
кидаєте наших помирати?
«Шістдесят п'ять доз інсуліну, 14 пакетів декстрози».
Мало протизапальних, антибіотиків, препаратів від нудоти й судом.
Його застрелили. Просто…
-То він грабував магазин? -Він узяв підгузки.
Копи його застрелили.
Застрелили в спину й покинули там.
Нас тут заливає, а в нас стріляють?
Знаєте, ми…
Наче ми не люди.
Нам потрібна допомога.
А нас убивають.
Убивають, як собак.
Так вони нас бачать. Ми не люди.
Ми для них лише собаки.
Ми собаки, і нас убивають.
Вибачте, сер. Більше не візьмемо.
Кажу вам: це все. Більше ми не візьмемо.
Якщо не візьмете – вони помруть.
Більше по вазі не можна!
У мене обмеження!
-Нам треба евакуювати 200 людей! -Гей!
Не сперечайся! Вони знають свої вертольоти.
Ти їх лише сповільнюєш. Хто всі ці люди?
-Вони принесли пацієнтів. -Чому вони тут?
-Це дуже небезпечно. Очисть… -Гей! Я тут головний.
Он як? Я служила у ВПС. Я капітан.
Командувала стоянкою літаків. А ти?
-Що мені робити? -Спускай людей вниз
і готуй пацієнтів.
Увага, всі, без кого пацієнти обійдуться.
Кому тут бути необов'язково.
Якщо необов'язково – зійдіть з майданчика.
Отвір невеликий, може, метр на метр,
але це – прямий вхід з будівлі на парковку.
-І можна пронести пацієнтів? -Думаю, так.
І вдасться скоротити шлях до майданчика на 15-20 хвилин.
Знайди Карен. Покажи їй цей шлях.
Добре.
Ми не можемо вам допомогти! Це приватна власність.
Вибачте. Мені треба пройти.
Це приватна власність! Ідіть в інше місце.
Гей, чого ви не допомагаєте?
-Допоможіть! -Назад!
А діти?
Візьміть дітей.
-Благаю. -У нього діти!
Брате, кажу тобі: не підходь!
-Благаю, друже! -Ми стріляємо?
-Брате. -Допоможи.
Чарльзе, подумай, що ти робиш.
-Стріляємо? -Допоможи.
-Не руш з місця! -Будь ласка!
Назад!
Вони не допоможуть. Ходімо далі.
Зачекай.
Чарльзе, зачекай. Гей! Що ти збирався робити?
Застрелити його? Застрелити дітей?
Що ти таке робив?
Те, що мені наказали.
МОБІЛЬНИЙ КАЛВІН ЯК ТАМ СПРАВИ?
ТИ В НОРМІ? НЕ ВПЕВНЕНИЙ
Що за чорт?
Куди ви полетіли?
Прокляття.
Ви дивитися в прямому ефірі, як борт номер один,
на якому перебуває президент Буш, здійснює
обліт міста Новий Орлеан.
Президент Буш летить з Техасу у Вашингтон,
але Білий дім ще не повідомив,
чи президент відвідає постраждалі райони,
хоча спроби врятувати людей у місті тривають.
Він навіть не приземлиться?
Нічого не зробить?
Отак. Помалу.
Готово.
Речі пацієнта.
Усе. Поїхали.
Під'їжджай.
Залишився один.
Містере Скотт, я Сьюзан Малерік. Як ви?
Мені дуже спекотно.
Ми намагаємося зарадити цьому всіма доступними засобами.
Карен вам казала, що ми вивозимо всіх з лікарні?
Так, мем.
Щойно зможемо – вивеземо й вас.
Якщо вам стане погано – дайте знати. Добре?
Я ніде не дінуся. Це точно.
Добре.
Ми пронесемо його крізь ту діру в гаражі?
Не знаю. Думаю, ні.
Якщо спробуємо – всіх затримаємо.
У «Лайфкер» є ще один такий пацієнт. Морбідне ожиріння.
Важить кілограмів 140.
Їх обох вивеземо останніми.
Але ж вивеземо? Сьюзан?
Я не знаю, чи я сама звідси виберуся.
Привіт, це Вінс. Ми з Анною не можемо відповісти.
Залиште повідомлення.
Вінсе, не знаю, чи ти отримуєш ці повідомлення,
але хочу, щоб ти знав, що зі мною все гаразд.
Тут усе ще нема електрики.
Нам ніхто не допомагає. Ніхто…
Нема відповідальних. Ні в лікарні,
ні в місті, ні в штаті.
І люди помирають.
Я щойно бачила, як помирає пацієнт.
Він дуже страждав, а ми не могли йому допомогти.
Вінсе, телефон майже розрядився. Я його вимкну.
Залишиш мені повідомлення, коли прослухаєш це?
Я тебе люблю.
Так.
Добре. Прямо попереду.
УПРАВЛІННЯ ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я І ЛІКАРЕНЬ
Сьюзан.
Поговоріть із цим чоловіком.
Я Майк Баулз з Управління охорони здоров'я і лікарень.
Ми вивеземо вас звідси.
У нас залишилося 130 пацієнтів зі 187.
Ще є 460 працівників Меморіальної,
і 447 – членів сімей та людей, які перечікували тут ураган.
Ще є 53 працівники «Лайфкер» і стільки ж пацієнтів.
Це не наші пацієнти.
Я просто повідомляю, що це не наші пацієнти.
Закінчуються продукти.
І вже завтра не буде питної води.
При вашому теперішньому темпі
ви точно всіх не вивезете.
Перегляньте порядок евакуації.
Переглянути порядок?
Зараз ваш пріоритет – найважчі хворі.
Їм це найбільш потрібно.
Вони найменш транспортабельні. На перевозку йде найбільше часу.
Пацієнти, які можуть вибратися, які фізично на це здатні –
ось кого треба вивозити першими.
У вас є сортувальні пов'язки на руку?
Десь є.
У стандартному наборі зелені, жовті, червоні, чорні.
Хай лікарі роздадуть пов'язки.
Пацієнтам, які можуть рухатися самі – зелені.
Тим, кому потрібна допомога – жовті.
Тим, хто повністю залежний від вас – червоні.
А чорні пов'язки?
Тим, кого вже не врятувати.
Ця друга лікарня, «Лайфкер».
Якщо проводите евакуацію разом,
мусить бути спільний порядок.
Хай дадуть чорні пов'язки пацієнтам, яких уже не врятувати.
Ми вирішили, що пацієнтів, які підписали відмову від реанімації,
будемо евакуювати останніми.
Якщо ви так вирішили, роздайте їм чорні пов'язки.
То… ми так будемо вирішувати, хто житиме, а хто помре?
По різнокольорових браслетах?
Якщо намагатися врятувати всіх, ті, хто міг би вибратися,
помруть.
Звідки ви? Скажіть ще раз.
-Хто… -Управління здоров'я та лікарень.
Хто вам сказав, що ми мусимо
діяти саме за таким протоколом?
Люди щось кажуть, він щось каже,
нацгвардія теж щось каже, але ми не знаємо, хто головний.
Хочете знати, хто головний? Ніхто.
Тож вам самим треба вирішити, як рятуватися.
Ми почнемо підганяти сюди човни, щойно зможемо.
Але не раніше ранку.
Готуйте, всіх, хто може рухатися.
Господи Ісусе.
Що сталося? Усі цілі?
Я не бачив, куди йду. Ледь не впав з майданчика.
Усе нормально?
Так.
Гаразд. Усе добре.
Люди виснажені.
І втрачають обережність.
Їм треба відпочити.
На ніч треба тимчасово припинити евакуацію.
Хочеш припинити?
Що ще станеться вночі?
Сподіваюся, ми виберемося з цієї лікарні.
Вантажівок більше не буде.
Той тип з Управління здоров'я
до ранку човнів не пришле.
Хтось ледь не впав з майданчика,
коли стояв і чекав на вертольоти, які не прилетять.
Якщо так буде й далі – хтось уб'ється.
Пацієнти вже помирають.
Але якщо виснажений персонал продовжить працювати вночі…
Це їм допоможе чи нашкодить?
Йдеться всього про кілька годин. До сходу сонця.
Ви довго й важко працювали.
Але так продовжувати не можна.
Переносити пацієнтів на майданчик у темряві надто небезпечно.
Тож ми припиняємо роботу на ніч.
Ні. Не треба.
Скажіть своїм людям відпочити якомога…
Сьюзан, хіба берегова охорона не літає вночі?
Літає. Але це надто небезпечно для нас.
Люди помиляються, стаються нещасні випадки.
Тож ми не можемо продовжувати.
-Ви… -Ніхто не вирветься.
-Зі сходом сонця… -У мене сім'я.
…ми почнемо перевезення.
-Коли розвидниться… -Ніхто звідси не вибереться.
…завтра нам обіцяли човни.
Ми тут три дні.
Коли розвидниться, почнемо перевезення пацієнтів. Добре?
Карсоне, все гаразд.
-Тож відпочиньте… -Усі ми виберемося. Ну чого ти.
Побачимося тут, як сходитиме сонце.
Ідіть відпочиньте.
Мамо.
Зранку прибудуть човни.
І я посаджу тебе на один з них.
-Ми їдемо? -Я посаджу тебе на човен.
Я не поїду. Ні!
-Я без тебе не поїду. -Це не обговорюється.
Не будемо сперечатися. Ти сядеш на човен.
Ти поїдеш.
Човни прибули. Усі вниз. Негайно!
Човни прибули!
Усі – негайно вниз!
Ідіть униз! Підйом! Спускайтеся всі вниз!
Давайте, вставайте. Човни прибули!
Усі йдіть униз! Беріть одну сумку! Жодних тварин. Усі – вниз!
Одна сумка. Без тварин!
Треба йти.
-А що робити з Ролфі? -Лише… сумка.
Одна сумка. І все.
Треба йти.
Одна сумка! Без тварин!
Підйом!
Мабуть. Не знаю.
-Місто занепадає… -Горацію.
-Так. -Горацію, що тут діється?
Не знаю.
-Де човни? -Не знаю.
Мем, краще зайдіть усередину.
Мем!
Анно, що сталося?
Човнів нема.
-Нам сказали, що пришлють… -Човнів нема.
Послухайте мене.
Тихо.
-Човнів нема. -Що?
Човнів нема.
Серйозно? Та ну. Як це…
Ми збиралися його покинути.
Евінґу, всі твої речі тут?
-Що? -Твої речі. Усе на місці?
Мінні?
-Думаю, так. -Так.
У декого з персоналу зникли речі. Хтось їх поцупив.
Коли поцупив?
Коли ми були внизу. І чекали на човни, яких не було.
Господи. Це все справжнє?
Колекційні екземпляри. Не хотів лишати вдома.
Вони робочі. Ось що важливо.
А вони нам потрібні? У нас же є охоронці.
Видно ж, що вони не справляються. А це наші пацієнти. Наші сім'ї.
Треба їх захистити.
Спекотно. Тут завжди спекотно.
Ви й не уявляєте наскільки.
У нас закінчується їжа і вода. Нема ліків.
Пацієнти стогнуть і плачуть.
Звуки страждання не стихають.
Більше не працюють туалети.
Усюди нечистоти. Запах відходів і фекалій.
Від нього люди задихаються. Люди помирають.
Уже почали помирати.
Ми довго не витримаємо.
Нам потрібна допомога. Марку, вашій мамі потрібна допомога.
Допоможіть нам.
Зробіть щось. Благаю, зробіть щось.
Ви її чули? Їм потрібна допомога.
Людям у Меморіальній лікарні негайно потрібна допомога.
Ви чуєте?
Зараз ця лікарня не пріоритет
-для рятувальників. -Ви чули, що вона казала?
Люди помирають.
Меморіальній лікарні присвоєне другорядне значення.
Люди тут просто стоять
і нічого не роблять. А ви не дозволяєте нам допомогти.
Зробіть щось! Зробіть щось!
Звільніть цей канал. Негайно.
То ніхто з вас нічого не робитиме? Ви навіть не спробуєте?
Марку!
Марку.
Можемо спробувати дійти до лікарні пішки.
Але рівень води занадто високий. І вона отруйна. Не попливеш.
Треба підібратись якомога ближче, подивитися…
Хочете добратися до лікарні? Ми вас туди доправимо.
-Як? -У нас є човни.
Ми приїхали допомогти людям, а нас змушують байдикувати.
Якщо знайдемо місце для відправлення, знайдете лікарню?
Я точно знаю, де вона.
-Я там народився. -Щойно розвидниться – вирушаємо.
Можна вирушити зараз. Марк зорієнтується.
Ні. У місті повно снайперів, які стріляють у все, що рухається.
Ми хочемо допомогти, та не хочемо при цьому загинути.
-Це точно. -Почне світати – пливемо. Добре?
Добре.
Отак. Усе добре. Зараз трохи принесу.
Повернуся за хвилину. Гаразд?
-Гей. -Гей.
-Подивимося. -Боже, він весь горить.
Усі вони горять.
Тут, певно, градусів сорок.
Додзвонилася до чоловіка?
Як твої рідні?
Добре. Дочка хотіла пригод, тож…
Тобі треба відпочити.
Я можу сказати тобі те саме.
Анно, тобі треба відпочити.
Поглянь на це.
Як це…
Таке може статися в країні третього світу, не тут.
Як тут таке допустили?
-Щось сталося? -Схоже, щось серйозне.
Ти бачиш, що діється? Що вони роблять?
Я тут дбаю про пацієнтів.
Зачекай. Карен, до нас по допомогу йдуть сім'ї, люди, всі,
а вони нікого не пускають.
І ти розумієш чому.
Вони бояться. У них є зброя, і вони нас бояться.
Річ не в нас.
Що за… Ти слухаєш новини?
У нас стріляють, Карен. Стріляють нам у спину.
Тут люди помирають, а ти хочеш запустити сюди ще інших?
Якби тобі було не байдуже,
ти б нікого сюди не пускав.
Ані душі.
Тепер доведеться чекати.
Я не можу.
Це вас трохи охолодить.
…у районах, що постраждали від шторму, аварійні
відключення, що триватимуть тижні…
…значну частину міста затопило.
Значна руйнація.
-…оголошено воєнний стан. -…руйнація.
Верхівку стадіону «Супердом» знесло.
Справді схоже на затоплений Бейрут.
Саме такий вигляд…
ТЕ, ЩО ТУТ КОЇТЬСЯ – НЕПРАВИЛЬНО. ПОГАНІ ЛЮДИ.
ПЕРЕМОГЛИ ЗЛІ СУТНОСТІ
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко