I dag ser vi försämrade förhållanden
-för de som är fast i stan. -Tre dagar efter Katrina,
hur hamnade New Orleans här?
Plundrare skövlar det naturen missat.
…upplopp och plundring på översvämmade gator.
- Stopp! -…folk kämpar
-för att återfå sina liv. - Jag vet ingen råd nu.
…är förkrossande.
…blivit så kaotiskt att polisen i New Orleans är underbemannad…
Myndigheterna har inte skickat oss nåt.
Vi äter vad plundrare inte har stulit.
De säger att de har gett oss mat. De ljuger.
Är jag frustrerad? Visst. Jag och alla andra.
Hjälp!
Jag förstår att folk är otåliga.
Vi kan inte bara vänta
medan denna livsavgörande insats inte hanteras korrekt.
Vad delstaten gjorde? Vem vet?
Och jag klandrar dig, Ray Nagin, för ditt folk här ute behöver dig.
Det kan bli ihågkommet som det mest slående exemplet
på hur de statliga, delstatliga och lokala myndigheterna svek de fattigaste
och mest utsatta offren…
Den federala regeringen visste inget om människorna i mässhallarna förrän i dag.
Vi har en bebis här som inte har mjölkersättning eller vatten.
Var är FEMA? Var är myndigheterna?
Vem är ansvarig här?
Det är ni.
INRIKESSÄKERHETSDEPARTEMENTET
Låt oss prata om fjärde dagen på Memorial.
Den fjärde dagen
hade vattnet nått sjukhusets akutramp.
Vi hade förlorat all ström i byggnaden. All vår utrustning.
Allt vi behöver för att hjälpa patienter.
Patienterna började dö,
och det fanns inget vi kunde göra för att hjälpa dem.
När började folk få panik?
Vi fick inte panik.
Var ni inte rädda?
Efter att vallarna gav vika gick det en dag, en hel dag,
innan en enda person på kommun- eller delstatsnivå
utfärdade nåt som helst kristillstånd.
Vi var omringade av vatten, och ingen berättade det.
Ja, vi borde ha varit rädda.
Vi borde ha börjat rusa runt för att rädda patienter. Men det gjorde vi inte.
Inte för att vi fick panik,
utan för att vi inte visste tillräckligt för att få panik.
Fyrtiofem lik hittades på sjukhuset.
Blev nån av de patienterna mördad?
Ni var chef för sjukhusets etikkommitté.
- Ni var nog bättre lämpad än nån… - Om ni frågar mig…
…för att avgöra huruvida några av dem dödades avsiktligt.
Etik kan vara…
Vad jag kan säga är…
Allt jag kan säga är…
…att det skedde en organiserad insats
för att minska misären som patienterna måste uthärda.
Och de där sista dagarna på Memorial…
…var det bara misär.
BASERAT PÅ SHERI FINKS BOK
DAG FYRA
Richard? Nåt nytt?
Inget. Inga av helikoptrarna landar här.
Okej. Meddela mig så fort det händer nåt.
Det ska jag.
- Var fick ni dem ifrån? - Släpp påsen.
- Jag skulle ta dem. - Enligt vem?
Svara.
- Jag behöver dem. - Vem gav dig tillåtelse?
Jag behöver inte er tillåtelse.
- Jag behöver dem till patienter. - Vi är inte…
- Vad står på? - Han stjäl vatten.
- Jag stjäl inget vat… - Vad fan är allt det där?
Det är sjukhusets vatten, inte ert.
Jobbar du här på avdelningen?
- Nej. - Gå härifrån då.
Gå!
Okej, kom…
Låt oss plocka upp dem.
- Okej. - Och ge en till varje patient.
Vi har en. De är här! Sätt fart!
Susan! Vi har en helikopter. Börja skicka upp patienter.
Jisses. Tack och lov. Vi börjar skicka upp kritiska patienter.
-Karen, är du där? -Susan?
Vi har en helikopter. Gör dina patienter redo nu.
Okej. Jag börjar skicka upp dem.
Okej, kom igen. Allihop, nu tar vi ner dem.
Okej, vi ska ta patienterna till plattan. Kom igen.
Karen, hissarna funkar inte.
Helvete.
Okej.
Okej, hämta en ficklampa.
Alla som är arbetsföra, kom hit.
Okej. Du, kom hit. Okej.
Titta, allihop. Greppa lakanets sidor. Håll det stramt.
Släpp inte efter. Rör er inte förrän jag säger till.
Vi ska bära patienterna ända ner till helikopterplattan så här. Förstår ni?
Okej. Var försiktiga. Se var ni går. Försiktigt.
- Det är ännu varmare här. - Se upp.
Lyft lite högre.
Japp. Långsamt.
Akta ryggen. Okej.
Sväng runt.
Säg till när ni behöver vila.
- Se upp var ni går. En sväng till. - Långsamt.
Okej.
Hans värden är bra. Han kan flyttas.
Vänta! Den här vägen.
Vi tar kritiska patienter först, och det är långt att gå till plattan.
Ni måste korsa avdelningen till en annan korridor, runt parkeringshuset,
- sen nedför rampen till plattan. - Hur lång tid tar det?
- Runt 40 minuter. - Fyrtio minuter?
- För varje patient? I den här värmen? - Hissarna i garaget funkar inte.
Det finns inget annat sätt.
Okej. Hörni! Kom hit med henne.
- Lori, fortsätt ta ner patienter. - Uppfattat.
Okej. Kom. Nu går vi.
Nu går vi.
- Kom. - Skynda er!
Vad hände?
Hon går inte att kommunicera med. Hon vägrar dricka vatten.
- Ja, det är värmeslag. - Hon har ont.
- Finns det nåt vi kan ge henne? - Vi hinner inte.
- Hinner inte? - Nej.
- Jag måste flytta patienter. - Hon har ont.
Hämta en fuktig handduk,
- håll henne sval… - Ska du bara låta henne lida?
Anna.
Ken, jag behöver nåt mot akut obehag åt en patient.
- Obehag? - Smärta. Smärta!
Vi har morfin.
Jag behöver fem milligram.
Du måste skriva ut ett recept.
Skojar du?
Vi måste föra register. Även med allt det här,
så måste vi upprätthålla nåt slags regelverk.
Kan du skynda dig?
Kan du snälla skynda dig?
- Anna. - Jag tänker inte låta henne lida.
Okej, nu är hon bekväm tills vidare tills vi kan få ut henne härifrån.
Anna.
En del av personalen har gått till sina bilar.
De sätter på luftkonditioneringen, lyssnar på lite musik.
Horace. Jag är okej. Jag mår bra.
Vi måste hitta ett sätt att få patienterna till plattan fortare.
- Bara hitta ett sätt. - Ja. Jag förstår.
Vad är det här?
Du bad om en lista med LifeCares patienter.
- Jaha, tack. - Med våra egna patienter
och de som flyttades hit, är det totalt 53. Vi miste två.
- Susan. Ursäkta. - Vi har sju till som…
- Ursäkta. - Vi måste avbryta all intravenös vård.
Risken för extravasering är helt enkelt för hög.
Ursäkta mig.
Listan.
Sandra har den.
Vad ska hon… Vad… Ursäkta mig.
- Vad ska du göra med den? - Jag ska…
Vi gör det bästa vi kan och meddelar er vad vi får reda på.
Vad finns det att få reda på?
Vi har 54… 53 patienter som måste evakueras.
Vi väntade på Nationalgardets lastbilar som inte kom.
Vi väntade på helikoptrar som inte har anlänt. Vi har er lista.
Vi ska försöka få in era patienter i vår rotation så gott vi kan.
Vad du borde göra är att gå tillbaka och vara med dina patienter.
Gå och prata med avdelningscheferna. Vi måste börja spara på mat och vatten.
Vi måste gå till minimum.
Patienter vid god hälsa…
KUSTBEVAKNINGEN
Hjälp! Vi behöver hjälp!
Nej, snälla. Hjälp oss, snälla!
Vi behöver hjälp. Okej? Snälla.
Hjälp oss. Vi behöver hjälp.
Kom in, bara. Jag hjälper er. Kom in, bara.
Tack.
- Fortsätt. Fortsätt. - Kom, mamma.
Folk ser helikoptrar lämna plattan.
De tror vi kan hjälpa dem till säkerhet.
Sjukhuset är som en fyr i en storm.
Och de kommer till oss.
Hur många?
Runt tio hittills.
- Vi kan inte ta in fler. - Vi är ett sjukhus.
Vi är i fullt evakueringsläge. Vi kan inte ta hand om dem vi har.
Hur ska vi ta hand om fler?
Hur ska vi mota bort folk? Ringa polisen?
Även om vi kunde, så skiter polisen uppenbarligen i oss.
Så vad ska vi göra?
Ska vi skjuta folk? Är det vad vi pratar om?
Vi pratar om att göra vad som är nödvändigt.
Superdome, hem åt 20 000 stormtrötta människor,
är omgett av vatten.
Inne i byggnaden är toaletter och luftkonditionering ur funktion.
Jag har bett presidenten att ge oss alla möjliga resurser i dag.
Michael.
De säger att Kustbevakningens helikoptrar
inte kommer att evakuera patienterna från det andra sjukhuset, LifeCare.
Vad?
De säger att LifeCare-patienterna inte står på nån lista.
De skickade oss namnen. Det är 53 patienter.
De patienterna står inte på listan som Tenet skickade till Kustbevakningen.
Jag är i kontakt med dem. Vi kan säga…
- Michael. - Det är 53 personer.
Allt jag vet är att Kustbevakningens helikoptrar är för Memorials patienter.
Vad sa de till dig?
Nåt om… De kontaktade Kustbevakningen.
De kan inte ta några av våra patienter.
"Tio pallar vatten. Portabla syretankar, blodtrycksmätare och EKG-apparater. 60…"
Susan. Vad säger du till min personal?
Jag sa vad som kommunicerades till mig.
Att ni inte tänker hjälpa våra patienter?
Vårt moderbolag har säkrat transporter för våra…
De är Kustbevakningens helikoptrar. Ert bolag äger inte Kustbevakningen.
Jag gav dig en lista med namn. Varför blir vi inte evakuerade med alla…
Om jag kunde få ett svar, skulle jag ge ett, men jag kan inte.
Forslar du ut dina patienter…
…och…
…och lämnar våra att dö?
"Sextiofem doser insulin. 14 påsar dextros."
Och vi har ont om NSAID-preparat, antibiotika och preparat mot illamående.
De sköt honom. De bara…
-Så han plundrade? -Han tog blöjor.
Polisen kom och sköt honom. Sköt honom i ryggen och lämnade honom där.
Det är vi som drunknar här, och de skjuter oss?
Du vet, jag menar, vi är… Det är som om vi inte ens vore mänskliga.
Vi behöver hjälp.
Vi behöver hjälp, och de dödar oss.
De dödar oss som om vi vore hundar.
Det är allt vi är för dem. Vi är inte människor.
Vi är bara hundar för dem.
Vi är hundar och de dödar oss.
Tyvärr, sir. Jag kan inte ta fler.
Jag kan inte ta fler personer.
Folk dör om ni inte tar med dem.
Vi har nått viktgränsen!
- Vi har 200 personer vi måste evakuera! - Hördu!
Sluta tjafsa. De känner sina helikoptrar.
Du saktar bara ner dem. Vilka är alla de här människorna?
- De tog upp patienter. - Varför är de kvar här?
- Det här är farligt. Ni måste tömma… - Hördu! Jag är ansvarig.
Jaså? Jag var kapten i flygvapnet.
Jag är tränad för det här. Är du?
- Vad vill du att jag ska göra? - Se till att alla går ner,
och gör patienterna redo.
Okej. Vem behöver inte ledsaga en patient? Vem behöver inte vara här?
Om inte, så måste ni lämna plattan.
Öppningen är inte så stor, kanske 9 x 10 dm,
men den går direkt från byggnaden till garaget.
- Och vi kan få igenom patienter? - Det borde vi kunna.
I så fall kan vi korta transporten till plattan med 15-20 minuter.
Hitta Karen och visa henne vägen.
Absolut.
Vi kan inte hjälpa er! Det här är privat egendom.
Ursäkta. Jag måste förbi.
Det här är privat egendom! Gå nån annanstans!
Vad gör du? Varför hjälper du dem inte?
- Ni måste hjälpa oss! - Håll er borta!
Men barnen, då? Ta barnen, snälla.
Han har barn!
Broder, jag menar det. Stanna där!
- Kom igen, mannen, snälla. - Ska vi skjuta?
- Broder. - Du kallar mig broder. Hjälp oss då.
Charles, tänk efter. Kom igen!
- Ska vi skjuta? - Snälla hjälp.
- Stanna där ni är! - Snälla!
Stanna där!
De är inte här för oss. Kom. Vi går.
Vänta.
Charles. Charles, vänta. Hördu! Vad tänkte du göra?
Tänkte du skjuta honom? Hans barn?
Vad fan höll du på med?
Det jag blev tillsagd.
CALVUN MOBIL HUR ÄR DET DÄR UTE?
VANSINNE. DU OKEJ? INTE SÄKER
Vad fan?
Vart fan är de alla på väg?
Helvete.
Ni tittar på en direktsändning av Air Force One
med president Bush ombord, under vad som bara kan beskrivas som
en förbiflygning över New Orleans.
President Bush reser från Texas till Washington DC,
men Vita huset har inte bekräftat
om presidenten tänker besöka de drabbade områdena,
trots att staden kämpar för att rädda folk.
Tänker han inte ens landa?
Tänker han inte göra nåt?
Då lyfter vi. Försiktigt.
Okej, såja.
Okej, det är bra. Då åker vi.
Backa in.
Jag har en kvar.
Mr Scott, jag heter Susan Mulderick. Hur har ni det?
Varmt som fan.
Ja, vi försöker göra vad vi kan med det vi har.
Sa Karen att vi forslar ut alla från sjukhuset?
Ja, ma'am.
Så snart vi kan, ska vi flytta er.
Om ni känner nån smärta, så meddelar ni oss. Okej?
Jag finns här. Det är ett som är säkert.
Okej.
Får han plats genom öppningen i garaget?
Jag vet inte. Jag tror inte det.
Men vi kan inte spilla tid medan vi försöker.
Det finns en annan patient på LifeCare. Samma sak. Sjukligt fet.
Troligen runt 136 kg.
De måste tas ut sist. Båda två.
Men vi ska väl få ut dem? Susan?
Jag vet inte ens om jag kommer ut.
Hej, det är Vince. Anna och jag kan inte svara.
Lämna ett meddelande.
Vince, jag vet inte om du får de här meddelandena,
men jag vill att du ska veta att jag är okej.
Vi har fortfarande ingen ström.
Och vi har ingen hjälp. Det finns ingen…
Ingen är ansvarig. Inte på sjukhuset.
Ingen i kommunen eller delstaten.
Och folk dör.
Jag såg just en patient dö.
Han led så mycket, och vi kunde inte hjälpa honom.
Jag har nästan slut på batteri, så jag ska stänga av min mobil.
Lämnar du mig ett meddelande när du får det här?
Jag älskar dig.
Ja.
Okej, rakt fram.
HÄLSO- OCH SJUKVÅRDSFÖRVALTNINGEN
Susan. Du måste prata med den här mannen.
Mike Bowles. Jag är från delstatens hälso- och sjukvårdsförvaltning.
Vi ska få ut er alla härifrån.
Vårt patientantal har sjunkit från 187 till cirka 130.
Totalt är vi 460 anställda på Memorial,
och 447 familjemedlemmar och personer som tagit skydd här.
Det finns även 53 LifeCare-anställda och lika många LifeCare-patienter.
De är inte våra patienter.
Jag säger det bara.
Maten börjar ta slut, och vi får slut på färskt vatten i morgon.
I er nuvarande takt hinner ni aldrig få ut alla.
Ni måste omorientera er evakuering.
Omorientera hur?
Just nu prioriterar ni era sjukaste patienter.
De behöver mest hjälp.
De är minst ambulatoriska. De tar för lång tid att flytta.
Patienter som kan komma ut, som har förmågan att ta sig ut,
är de ni borde flytta först.
Har ni prioriteringsarmband?
Nånstans, ja.
Det borde vara standardutrustning. Gröna, gula, röda, svarta.
Låt läkarna distribuera banden.
Patienter som är krya nog att gå själva, ge dem gröna band.
Patienter som behöver hjälp, gula band.
De som är helt beroende av vård, röda band.
Och de svarta banden?
Alla som ni tror inte kan räddas.
Det här andra sjukhuset, Life Care.
Om ni samordnar er evakuering, så måste ni ha ett standardförfarande.
Svarta band till patienter de tror att de kanske inte kan rädda.
Vi hade övervägt att patienter med DNR-beslut
borde placeras i gruppen som evakueras sist.
Om det är ert beslut, så borde de alla få svarta band.
Så det är så vi ska besluta vilka som får leva och vilka som dör?
Med färgade armband?
Försöker ni rädda alla era patienter, så lär några dö som kunde ha kommit ut.
Vem jobbar du för igen?
- Vem… - Hälso- och sjukvårdsförvaltningen.
Nej, vem har sagt att det är regelverket som vi borde följa just nu?
Folk säger saker, han säger saker,
Nationalgardet säger saker, men vi vet inte vem som är ansvarig.
Vill du veta vem som är ansvarig? Ingen.
Så ni måste komma underfund med hur ni ska hjälpa er själva.
Vi ska börja ta hit båtar så snart vi kan.
Förmodligen inte förrän i morgon bitti.
Förbered alla som kan flyttas för evakuering.
Fan också. Herregud.
Vad hände? Är alla okej?
Jag såg inte var jag gick. Jag ramlade nästan över kanten.
Är du okej?
Ja.
Okej. Du är okej.
Folk är utmattade.
De börjar bli oaktsamma.
De behöver vila.
Jag tror att vi måste avbryta alla evakueringar för i kväll.
Vill du sluta?
Vad mer kommer att hända i natt?
Jag hoppas vid Gud att vi får lämna sjukhuset.
Det kommer inte fler lastbilar.
Killen från hälsoförvaltningen får inte hit båtar förrän i morgon bitti.
Nån föll nästan ner från plattan
medan de väntade på helikoptrar som inte kommer.
Fortsätter vi så, så kommer nån att dö.
Patienter dör redan.
Och att försöka hålla igång det här hela natten med utmattad personal…
Hjälper det eller skadar det dem?
Jag pratar bara om några timmar. Bara tills solen går upp.
Ni har alla arbetat länge och väldigt hårt.
Men vi kan inte fortsätta så.
Det är för farligt att försöka få upp patienter till plattan i mörkret.
Så vi pausar arbetet för i natt.
Nej. Snälla.
Säg till er personal att vila så mycket de kan…
Susan, flyger inte Kustbevakningen nattetid?
Jo, det gör de, men det är för farligt för oss.
Det sker misstag och olyckor, så vi kan inte fortsätta.
- Ni måste… - Ingen kommer ut.
- Så fort det blir ljust… - Jag har familj.
…sätter vi igång igen.
- När det blir ljust ute… - Ingen kommer härifrån.
…har de lovat oss båtar i morgon.
Jag har varit här i tre dagar.
Så när det blir ljust, sätter vi igång igen. Okej.
Carson, det kommer att bli bra.
- Vila lite nu… - Vi ska få alla ut härifrån. Kom igen.
…så ses vi här igen i gryningen.
Gå och vila lite.
Mamma.
Det kommer båtar i morgon bitti.
Och jag ska sätta dig på en av dem.
- Ska vi härifrån? - Jag ska sätta dig på en båt.
Nej!
- Inte utan dig. - Vi diskuterar inte det här.
Inget tjafs. Du ska gå på en båt.
Du ska härifrån.
Båtarna är här. Gå ner nu, allihop!
Båtarna är här!
Gå ner, allihop, nu!
Gå ner, allihop! Vakna! Gå ner, allihop!
Vakna. Vakna, allihop! Båtarna är här!
Gå ner nu! Ta med en väska! Inga djur! Gå ner nu!
Ta med en väska. Inga djur!
Vi måste gå.
- Vad gör vi med Rolfie? - Bara en väska.
En väska. Det är allt.
Vi måste gå.
En väska! Inga djur!
Vakna, allihop!
Jag antar det. Men jag vet inte.
- Stan ruttnar… - Horace.
- Ja. - Vad är det som pågår?
Jag vet inte.
- Var är båtarna? - Jag vet inte.
Ma'am, ni borde verkligen gå in igen.
Ma'am!
Anna, vad är det som pågår?
Det finns inga båtar.
- De sa att de skulle skicka… - Inga båtar.
Hör upp, allihop.
Tysta.
- Inga båtar. - Vad?
Det finns inga båtar.
Menar du allvar? Kom igen…
Vi tänkte bara lämna honom.
Ewing. Är alla era saker här?
- Vad? - Era tillhörigheter? Är de här?
Minnie?
- Jag tror det. - Ja, ja.
En del av personalens saker är borta. Nån tog dem.
Tog dem när då?
När vi var där nere. Och väntade på båtar som inte fanns där.
Herregud. Funkar de här?
De är samlarobjekt. Jag tänkte inte lämna dem hemma.
De funkar. Det är det viktiga.
Behöver vi dem? Vi har väktare.
De gör uppenbarligen inte sitt jobb. Det här är våra patienter, våra familjer.
Vi måste skydda dem.
Det är hett. Det är alltid hett här inne.
Du kan inte föreställa dig hur hett.
Vi börjar få slut på mat och vatten. Och det finns ingen medicin.
Patienterna stönar och gråter.
Det är ett konstant ljud av misär.
Och toaletterna har slutat funka.
Det är avloppsvatten överallt. Det luktar avlopp och avföring.
Och folk kiknar av det. Och folk dör.
De börjar redan dö.
Vi klarar det inte mycket längre.
Vi behöver hjälp. Mark, din mamma behöver hjälp.
Du måste hjälpa oss.
Gör nånting. Snälla, gör nånting.
Hörde du henne? De behöver hjälp.
Memorial Hospital behöver hjälp, och de behöver den nu.
Är du där?
Just nu är Memorial en sekundär prioritet
-för alla räddningsinsatser. -Hörde ni vad hon sa?
Folk dör.
Memorial Hospital kategoriseras som en sekundär prioritet.
Folk står bara och dräller här.
Ingen gör ett djävla dugg, och ni låter oss inte hjälpa till.
Gör nåt! Gör nåt!
Ni måste lägga på. Lägg på nu.
Tänker nån av er göra nåt? Tänker ni inte ens försöka?
Mark. Mark!
Mark.
Vi kan försöka nå sjukhuset till fots.
Vattnet är för högt. Det är för giftigt att simma i.
Vi borde ta oss så nära vi kan och se om…
Hörni, vill ni ta er till sjukhuset? Vi tar er dit.
- Hur då? - Vi har några båtar.
Vi kom för att hjälpa folk. De låter oss inte göra nåt.
Om vi hittar nånstans att sjösätta, kan ni hitta sjukhuset?
Jag vet exakt var det är.
- Jag föddes där. - Vi ger oss ut i gryningen.
Nej, vi kan åka nu. Mark kan hitta det med landmärken.
Nej. Krypskyttar över hela stan skjuter på allt som rör sig.
Vi vill hjälpa till, men vi tänker inte dö på kuppen.
- Just det. - Vi ger oss ut i gryningen. Okej?
Okej.
Såja. Ingen fara. Jag ska hämta lite åt dig.
Okej, jag kommer strax. Ja?
- Hej. - Hej.
- Få se. - Jisses. Han är brännhet.
- Det är de alla. - Det måste vara 40 grader här inne.
Har du lyckats nå din man?
Hur mår din familj?
De mår okej. Min dotter ville ha äventyr, så…
Du borde vila lite.
Jag kan säga detsamma till dig.
Anna, du behöver vila.
Titta på det här.
Hur kan det här…
Sånt här händer i u-länder, inte här.
Hur tillåts nåt sånt här hända här?
- Har det hänt nåt? - Ja. Det verkar allvarligt.
Ser du vad som händer? Du vet vad de gör.
Jag försöker bara vårda patienter.
Vänta. Vi har familjer och människor som kommer till oss för hjälp,
och de motar bara bort folk.
Och du vet varför.
De är rädda. De har vapen, och de är rädda för oss.
Det här handlar inte om oss.
Vad i… Lyssnar du på nyheterna?
De skjuter oss, Karen. De skjuter oss i ryggen.
Folk här inne dör, och du vill ta in fler till sjukhuset?
Om du verkligen brydde dig om oss, så skulle du inte släppa hit nån.
Inte en själ.
Nu måste jag vänta.
Jag kan inte.
Det svalkar ner dig.
…omfattande strömavbrott som kan vara i veckor
i stormdrabbade områden…
…många stadsdelar som står under vatten.
Omfattande skador.
-…undantagstillstånd. -…skador.
Hela taket på Superdome har skalats av.
Det ser bokstavligen ut som Beirut med vatten.
Det är så det ser ut just…
DET SOM HÄNDER HÄR INTE RÄTT. ONDSKEFULLA MÄNNISKOR.
ONDA VÄSEN HAR TAGIT ÖVER
Undertexter: Kristina Donnellan