CASA
No deixava de pensar en tu.
En com estaves, què feies…
I, per ser-te sincera, no sé si volia que t'anés bé.
T'agraeixo que m'hagis respost.
No sabia si seguies a Hong Kong o…
En Clarke i jo tornem als Estats Units.
Ho fem pels nens.
Han de poder viure.
Suposo que tots hem de continuar amb la nostra vida.
Fins i tot tu.
Què?
Canta-la tu.
-No me la sé. -Hauries de saber-la.
No m'havia sentit mai tan coreana com aquí a Hong Kong.
És el primer que diuen els teus amics:
"És la xicota de la Charly, és coreana."
Pensen que mola.
Ser coreana i ser coreanoamericana és totalment diferent, eh?
Però almenys saps coses de Corea, no?
Has sentit a parlar dels manifestants?
Lee Han-yeol i Park Jong-chul?
Són molt inspiradors.
Ni idea. Queens és força lluny de Corea del Sud.
Només et volen conèixer.
D'on vinc, això seria una microagressió.
Que delicats que sou els americans.
Soc delicada?
Voleu aigua?
-Sí, gràcies. -Ens l'acaben de portar.
-Gràcies. -He de marxar. He de parlar amb la cap.
De debò te n'has d'anar?
Fa temps que no em donen feina. És força estrany.
I m'estic quedant pelada.
Fins després.
Vinga, va.
Passaran mesos perquè facin cas a les exigències.
Creus que s'arribarà a una solució aviat?
Bé, no soc ningú per dir-ho.
T'han arrestat fa poc, oi?
Sempre s'han de fer sacrificis personals i algú els ha de patir.
La nostra generació n'és responsable.
Hem de lluitar…
Mercy!
Passa.
He rebut el missatge. Tot bé?
No tinc massa temps, així que aniré al gra.
Se'ns han queixat.
El de la festa de Tregunter?
Em va tocar quan li intentava servir.
L'hauria de denunciar.
I l'oli de xili se'n va.
Tal qual.
Han trucat i han dit que havien robat diners.
La teva descripció era clara.
Clara? Què ha dit?
Sabia el teu nom.
Què? Com?
Tens sort que no presenti càrrecs.
Soc innocent.
És injust. I què faré per guanyar diners?
Ben just pago el lloguer.
La mare ve a veure'm aviat i estic cagada.
Només vull explicar-li alguna cosa bona.
Mai ho faig.
A vegades busco notícies horribles
sobre assassins en sèrie
o nens que cauen de finestres per la deixadesa de les mares,
o d'una dona que tenia un ximpanzé,
el va sedar abans d'una visita,
però el mico va embogir i li va arrencar la cara.
Suposo que em sento millor
quan llegeixo sobre el caos.
Sobre les coses dolentes que passen.
Així la meva vida sembla millor.
No sembla tan miserable.
Potser em fa sentir menys sola.
Que bé que tot hagi anat bé amb la cap.
No en vols?
D'acord.
Doncs tot per a mi.
Tens molta gana aquests dies.
Què dius…
Molt millor, la. M'agrada.
Estaves molt prima.
Vol dir que ets feliç.
Ens dutxem primer?
Ei!
Mercy!
David? Què hi fas, aquí?
T'he intentat localitzar.
Podem parlar?
Què passa?
Li diu que se n'ha d'anar.
No li caus gaire bé.
Perdona, soc en David.
Charly.
T'he estat trucant…
Perdona, pots pujar primer?
-Sí, és clar. -Ara mateix vinc.
Sí.
Mira, tots dos necessitem temps.
Però vull saber què en penses.
No semblava que t'importés gaire.
Semblava que no volies saber res d'això. De mi.
Ho sé. Vaig ser un imbècil. Em sap greu.
M'he adonat que això és com un regal.
-Un regal? -Sí, el bebè.
O ja has…?
Ho has fet, oi?
-Fer què? -Què?
No, no ho he fet.
Has decidit tenir-lo?
No ho sé.
Mercy, és una mica tard. De quant estàs? Quatre o cinc mesos?
Tinc el nom i el número del metge que tothom utilitza.
És al Matilda.
Li diuen el Ritz del Peak. Segur que és el millor.
Ja ho pagaré jo.
No passa res.
-Tu no podràs. -Ja m'ho faré.
-Para, Mercy. Em necessites. -No vull.
Soc el pare. Tinc dret a prendre decisions.
Dret? N'estàs segur?
Mira, fes el que et surti del cony.
Per fi estem d'acord.
Vull fer-ho bé, d'acord?
Fins i tot t'he fet un xec, per no incomodar-te amb els diners.
Gràcies, però, si ho faig, ho faré a la meva manera.
Molt bé. Me'n vaig a la merda i llestos.
Exacte. A la merda.
Ei. Aquell era en David.
Ja ho ha dit.
Hauríem de tornar a la mani.
Espera, vull dir-te una cosa.
És sobre aquell nen?
En Gus?
No.
Bé, ens vam conèixer per ell.
Qui?
El David i jo.
Era allà la nit que va desaparèixer.
Va ser molt amable,
em va dur a casa.
Si intentes dir-me que estàveu junts,
cap problema.
No, no estàvem junts. No era…
No era això.
Ell és casat i…
Estic embarassada d'ell.
Què?
Ara mateix?
Li he dit que no en vull saber res.
Des de quan ho saps?
No ho sé.
Uns mesos.
Uns mesos?
Veus el que et deia?
És una merda.
Per molt que corri, no puc fugir, la maledicció m'atrapa.
Tot s'embolica i jo ni tinc l'oportunitat…
L'oportunitat?
De ser feliç.
Viure la vida. Ser lliure.
Com pots dir-me que no tens oportunitats? A mi?
No volia dir-ho, això.
Culpes de tot una maledicció que no et deixa viure una vida feliç.
Al contrari, has tingut milions d'oportunitats.
No te'n vagis.
Tens molta sort i ni te n'adones.
Tens estudis americans i passaport dels Estats Units.
Tens llibertat.
I estàs embarassada d'un ricàs estranger.
De qui és la culpa ara?
De la dona? És part de la maledicció?
Ho soc jo?
O és que només penses en tu?
Charly. Me'n vull anar amb tu.
Per què?
Per poder presumir d'haver-te manifestat?
No és la teva lluita, mai ho ha sigut.
Ets una turista.
No afecta el teu futur. Pots marxar quan vulguis.
Una altra cosa que segur que no veus.
En realitat, mai vaig pensar en tu.
Podia no pensar-hi perquè no sabia res de tu,
i era més fàcil.
Fins que m'ho va dir una amiga
i vaig veure que tenia raó.
No em puc imaginar què deus pensar de mi.
Com em deus odiar.
I no et culpo.
Jo també ho faria.
Mira qui ha tornat.
Fas cara de cansada.
No fas servir la crema facial?
Treu les arrugues.
Així que cuina nova.
No és pas nova.
Feia cinc anys que no venies.
Allò és un Tesla? Qui va tenir la idea?
Me'l va regalar el teu pare.
Te'l mereixes.
Merda! M'he descuidat el dhaniya.
-En busco? -No.
Pot anar-hi la Consuelo.
Consuelo!
Pots anar a la botiga per comprar coriandre?
Vols que talli all?
No t'oblidis del paath de demà
per al teu pare.
Volia fer-ho abans de la cirurgia.
No he portat la roba hindú.
Hi ha coses teves a les golfes. Segur que en trobes.
Chalo, hem de sortir.
Està molt delicat, saps?
Hi ha un moment i un lloc per a tot, Harpreet.
No cal que diguis res del divorci.
-Mare. -Està malalt.
Inquietar-lo el podria matar.
Sigues amable.
Amable? No puc mentir. Em preguntarà pel David.
Mira qui hi ha.
Està dormint. Deixem-lo.
Tant d'aldarull no és gaire bo per ell.
Ja ens n'anem.
Nois, som-hi.
Ja veurem el teu pare quan es llevi.
Sabies que serien aquí?
És clar que sí.
Us havíeu trobat?
Dinem junts. Què et sembla?
El teu pare els va portar de Delhi.
No sé què li veu a aquella aprofitada.
Sembla una pidolaire que trobaries a l'estació de Bhatinda.
Què vols si treballaves venent mangos al mercat?
Mare, bas.
Si us plau.
El dal és deliciós.
Quan aprendràs a fer-ne?
Em sap greu que no hagis pogut parlar amb ell.
Ha canviat molt des que es va posar malalt.
La gent canvia?
No ho sé.
És més reflexiu.
Hauria de reflexionar sobre moltes coses.
Te'n podries haver anat.
Tenies una feina. Et podies mantenir.
Això és viure?
És viure sense la toxicitat.
Ho sento, no parlo Oprah.
Hola.
Soc la Sukhi.
Ell, el Fauja.
Sé qui sou.
La mare no volia venir, però nosaltres sí.
Et volia conèixer.
El pare parla molt bé de tu.
De mi? Us ha parlat de mi?
Sempre parla del teu èxit.
Ell no us havia mencionat mai a cap de vosaltres dos.
Ja ho suposem.
Segur que estava encantat de tenir el fill que sempre havia volgut.
És un bon home.
Us ha criat un home molt diferent.
Sé que les coses eren difícils a Amèrica.
Deia que tenia por, que no sentia que tenia el control.
I el teníem nosaltres?
Perdona?
És igual.
T'estima molt. Ho has d'entendre.
Mira qui ha vingut!
La teva filla pròdiga.
Et va venir a veure ahir, però estaves dormint.
Ets aquí, beta?
Hola, pare.
Vaig a buscar cafè. Podeu posar-vos al dia.
Estàs bé? Nerviós?
Millor ara que ets aquí.
Feia molt de temps.
Perdona per no tornar.
Ho entenc.
Com està el David?
Està…
No ha pogut venir.
Ja ho veig.
Has conegut els altres dos?
Sí.
Són bona gent. Espero que us porteu bé quan jo falti.
Veuràs els pros de tenir família.
Així ens veus? Com una família?
És clar. La meva família.
Els fills són regals de Déu.
En David i tu encara podeu…
Estic embarassada.
Mare meva.
Volia fer-te una sorpresa i mira.
Saps si és un nen?
Sí.
És un nen.
Oh, beta. Quina il·lusió.
Gràcies per les bones notícies.
Ja està tot preparat, senyor Singh. Si vostè ho està.
Un nen. Quina alegria!
Gràcies per les bones notícies, beta. Em donen forces.
Pare.
Vull que sàpigues
que el meu fill creixerà sabent quin tipus d'home era el seu avi.
És tot el que vull, beta.
Li explicaré tot sobre tu.
Com li vas fracturar la mandíbula a la mare,
com la vas tirar escales avall,
com no pot portar anells perquè li vas trencar els dits
i el bon pare que eres per a l'altra família,
mentre jo posava gel a una cara plena de blaus.
No importa què diguin els altres.
Mai no me n'oblidaré i mai no et perdonaré.
Ja se'n pot anar.
Les aerolínies comprovaran la targeta d'embarcament i els documents
a les portes.
-Hola. -Hola.
Vine. Ei.
Em sap greu per ton pare.
Té.
-Gràcies. -De res.
-Com està la teva mare? -Bé, ja saps, és…
La Brinder?
Sí, som-hi.
Que bé que m'hagis trucat. Estava amoïnat.
Què…?
Hils?
He matat el pare.
Déu meu. No podré perdonar-m'ho.
No, no. L'he matat. David, l'he matat.
-L'he matat! -Anem al cotxe.
En parlarem allà, d'acord?
-D'acord. -No et preocupis.
Era com si fos una espècie d'esperit torturat
que parlava sense cap control.
No. Saps què? Sí que tenia control.
Si soc sincera…
No podia parar mentre ho deia.
No volia que morís sense sentir-ho.
No podia deixar-ho córrer.
Merda.
-Li vas dir que ens havíem separat? -No, això no.
Estava massa ocupada matant-lo amb paraules.
Dona…
Estic cansada d'estar enfadada.
Sí.
Com està ella? La…
La Mercy?
Et puc fer una pregunta?
Quan deies que no volies fills,
era només amb mi o…?
No, és clar que no.
Et pensaves això?
Sí, la Mercy no vol ajuda.
No vol res de mi.
Potser s'ho repensa, no ho saps mai.
El que pots fer és portar-te bé.
Ella també m'ho va dir.
Que m'havia de portar bé.
Perquè és veritat.
És com…
Volia descobrir la classe de persona que era
i després va venir tota aquesta merda.
I no vaig tenir temps de pensar…
Estàs intentant fer-me pena?
No, és clar que no.
Collons.
Potser és una mica incòmode,
però l'últim cop em va demanar el teu número.
Vols que…?
És clar.
Sí?
No sé què vindrà ara.
En David era la meva llar.
Era el que dèiem.
"Anem on anem, si estem junts…"
-Et veig per aquí? -Sí.
-"…som a casa." -Gràcies.
Ja no era la nostra llar.
Tornar em va fer veure-ho.
La meva pèrdua no és per tant.
Sé que ho superaré.
Tinc por, és clar, però…
Diuen que no pots descobrir coses noves
sense el valor de perdre de vista la costa.
Aquí cal tenir més color.
El color quedarà bé.
Hi penso sovint.
Avançar.
D'acord.
Cap endavant.
-Així? -Sí. Molt bé.
Sense mirar enrere.
No hi haurà resistència de la zona ocupada a la policia.
-Vinga, baixa d'aquí… -D'acord!
…del següent pas del moviment d'ocupació.
La situació torna a la normalitat al districte financer
després de treure i arrestar els manifestants per la democràcia.
La policia ha tombat el camp fora de la seu del govern
amb serres i tenalles, al centre de la campanya.
La majoria de manifestants han marxat pacíficament i sense aldarulls.
Tot i això, Gabriel Earls informa que encara hi ha manifestants.
Fins dijous, la zona dels voltants del govern…
Ei, amor…
…era el centre.
-Vaig a fer un tomb. -D'acord.
Tinc una reserva a nom de Margaret Woo.
Gràcies.
Que aprofiti.
Saps què és el contrari de parlar?
No és escoltar. És esperar.
Només estàs esperant? No m'estàs escoltant?
És només que és una conversa molt estranya
amb aquestes pauses incòmodes.
Estàs embarassada.
No sabia com dir-t'ho.
Ja ho sabia.
De debò?
Com?
La gent parla i Hong Kong és petit.
Com estan els nens?
No saben que he contactat amb tu.
Per què ho has fet?
No ho sé. Potser per disculpar-me.
Jo també ho he de fer.
Per què?
Per la feina.
Et van acomiadar.
Vas ser tu.
Vas mentir sobre mi.
Ara em sembla mesquí, però, en aquell moment,
només pensava en això.
Estava ferida i enfadada.
En tenies tot el dret.
Les meves acusacions van afectar el teu matrimoni.
No tinc res en contra del David.
Volia respostes i les volia a qualsevol preu.
Perdona.
Només penso en carn i llet.
Carn i llet.
Tens gana.
Anit, quan era al llit,
tancava els ulls i només veia carcassa de pollastre.
Tenia tantes ganes de menjar carn que la podia olorar.
Estàs creant carn.
Té sentit que hi somiïs.
-Senyoreta Kim, vingui amb mi. -Sí.
Mercy Kim, 25 anys.
Quan va tenir l'última regla?
No hi ha res escrit.
No m'hi fixo gaire. És més com de lluna en lluna.
Ho entenc.
Suposo que ens ho dirà el bebè.
Estiri's aquí.
Li obrirem la bata.
No em convideu a sopar primer?
D'acord.
Molt bé.
Relaxi's.
S'ha estat cuidant?
Àcid fòlic?
Prenatals?
El suc de taronja dels còctels compta?
No.
Faré unes proves per veure de quant temps està.
Ja està de bastant.
Ha vist algun metge?
Ho volia fer.
Ha de començar a prendre suplements.
Miri el seu bebè.
Això és el bebè?
Diria que està d'unes 23 setmanes.
No sento res, però es mou. Que estrany.
Tot sembla normal. Per sort, vostè és jove.
Massa dones queden embarassades massa tard.
Vol saber-ne el sexe?
Durant molt de temps vaig voler liquidar-te.
Volia que no existissis.
I mira't ara, afegint una vida al món.
És irònic, oi?
T'has plantejat mai quedar-te el meu fill?
Perquè jo hi penso constantment.
No diguis això.
Ni ho pensis.
Sento que et dec tanta cosa,
que t'he pres tanta cosa…
que mai t'ho podré compensar.
Et vull donar alguna cosa.
No vols el teu bebè?
Sí que la vull.
Però no vull que ho passi malament.
I l'hi faré passar.
És una nena.
I ja estic espaordida.
Atenció, si us plau. Els passatgers…
…tingueu en compte que la porta ha canviat a…
Mercy!
Ei, mare.
Què és això?
M'he engreixat una mica.
Però estàs…?
Grassa, ja ho sé.
No juguis amb mi! Estàs embarassada!
Ostres. Era això?
I jo pensava que havia menjat massa.
Quina dona!
Com?
Quan?
Qui és el pare?
Per què no m'ho vas dir?
T'ho volia dir en persona.
La gent ens mira. Som-hi.
Quan arribi la nena,
et faré miyuk guk per alletar-la.
També he de comprar cua de bou.
Pren col·lagen.
Mare, això és massa. No compris tant.
No hi cap res més, aquí.
És només per ara.
Ja mirarem què ens podem endur i què podem llençar.
T'ajudaré.
Endur?
Sí, cap a Nova York.
Et compraré un bitllet.
Viatgem juntes.
No marxaré, mare.
Com que no?
Clar que sí.
Aquí no hi ha prou espai per a mi.
No t'he demanat que et quedis.
Qui es farà càrrec de tu?
No m'has dit res del pare.
Dono per fet…
que no esperes res d'ell, oi?
El que pensava.
-Daisy, afanya't! -Vinga, Chauncey!
-On tens el jersei? -A la motxilla.
-On és la motxilla? -La tinc jo.
-Vinga! Perdrem el vol. -Mare, els cascos s'han espatllat.
Vinga, som-hi. Farem tard.
-El Chauncey no ha menjat ni begut, oi? -Res de res.
-Molt bé. Li has donat la joguina? -Sí.
Qui ens creiem que som?
Ens creiem
immunes a la tragèdia.
Jo la tinc present cada dia.
-Em recorda que… -Para.
No cal que et castiguis a tu mateixa.
Ningú et culparà per voler tenir una vida millor.
Quan va desaparèixer el Gus, em feia mal tot.
Un mal que no te'l pots imaginar.
Volia morir-me.
Però no podia
perquè havia de trobar el Gus.
Sé que és difícil imaginar alguna cosa més que el dolor.
Però tu pots.
Sobreviuràs.
He de fer-ho per la Daisy i el Philip.
I quan venen mals pensaments…
Tu decideixes si t'ensorren…
O si els superes…
Et rentes…
Obres les cortines…
Surts a passejar…
Mires els fills que et queden…
i cantusseges.
Perquè el silenci no s'apoderi de tu.
En tenia prou amb consells per donar llet.
-On tinc el xiclet? -A la motxilla.
-No, ja ho he mirat. -Hi és.
Essie, necessitem el xiclet per a l'avió.
Quina hora és?
I quart, anem bé.
Queda molt? L'aeroport és enorme.
Ets una mandrosa, Daisy.
Mandraisy!
-Mandraisy! -Que pesat!
Philip.
-Calla! Pare! -Ei, Philip! Vinga!
Tu somicaves per les cames.
Em vaig lesionar al futbol!
Perquè ets dolentíssim.
Nois! Ja n'hi ha prou.
Quan marxeu?
Massa aviat.
-Mira quin avió més gran. -Oh, i tant.
Això és un avís…
-És el nostre? -Sí.
Us farà bé a tots ser a casa.
Per mi no ho és sense el Gus.
-Ets més a prop del bany. -Ei, ei.
Per què vull ser-hi més a prop?
-No penso seure al del mig. -Nois, ja pugem.
-Per què? -Podem canviar de lloc.
Margaret.
Què passa?
No puc.
Mare?
-Ei. -Mare?
D'acord.
-No el puc deixar aquí. -Ho sé.
Ja ho sé.
-No passa res. -Què?
-No puc. -Espera.
Tranquil·la.
-D'acord? Tot bé. -Mare…
-T'estimo. -No pots.
Porta'l a casa.
-Què fas? Vinga! -Ens trobarem amb la mare a casa, d'acord?
Vindrà més tard.
Daisy, no el puc deixar aquí. No puc.
Ets la pitjor mare del món
i t'odio amb tot el meu cor.
-Daisy! -Daisy.
T'estimo, mare.
Últim avís per al vol 852 a Los Angeles.
-Hem de marxar. -Pare!
-No et preocupis. -Som-hi!
Després ja la veuràs. D'acord?
Essie.
Ho entenc.
Cuidi's. D'acord?
-Hola! Ei! -Hola!
És perfecte! Just la que volia!
-Moltes gràcies. -Pesa bastant.
-L'hi porto… -Ja la porto jo.
-D'acord. -Sí.
-Ja la tinc. Gràcies! -Adeu!
Gràcies!
Que passo!
Perdó.
Disculpeu.
Passo.
Gràcies.
Sí. Perdona.
Gràcies!
Que passo.
Gràcies.
Perdó. Compte.
Menja una mica.
No estiguis molesta.
Vine aquí.
Para. Estic bé.
Vine aquí!
La meva nena tindrà una altra nena?
Umma.
Tot anirà bé.
L'umma és aquí.
No ploris.
Has de menjar bé per ella.
Pren-te la sopa.
Et portaré arròs.
No hi ha ni un segon en què no pensi en el que vaig fer.
Ni tan sols un en què no pensi en tu.
Només espero una cosa:
un acte d'amabilitat,
de perdó, que faci que tot torni a començar.
Que em deixi tornar a viure de nou.
Però aquest miracle no existeix.
Has d'aguantar el dolor i tirar endavant.
Fins que esdevingui part de tu i aviat ja no siguis res sense ell.
Només espero…
que en algun moment puguis ser feliç.
Que et puguis oblidar del dolor de tant en tant.
I jo… també vull ser feliç.
Per ella.
Per mi mateixa.
Només un mateix pot decidir tornar a viure.
Un pas rere l'altre.
Continuar respirant…
i cantussejar.
Subtítols: Gerard Minaya Surroca
Supervisor creatiu Guillermo Parra